Постанова 
Іменем України 
28 травня 2020 року
м. Київ
справа № 489/7957/15-к
провадження № 51-1119 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                    ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                        ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 22015150000000028 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаєві, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України, 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Миколаєві, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Миколаєві, проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,
за касаційними скаргами захисників ОСОБА_9 в інтересах засудженого                       ОСОБА_6 , ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року              ОСОБА_6 засуджено за:
- ч. 2 ст. 110 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання – 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 26 вересня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 110 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 110 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Стягнуто із засуджених процесуальні витрати в солідарному порядку та вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.
Херсонським апеляційним судом вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва  від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням, та в цій частині ухвалено новий вирок від 16 січня 2020 року, яким:
ОСОБА_6 призначено покарання за:
- ч. 2 ст. 110 КК України – 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України – 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання – 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку апеляційного суду. 
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 26 вересня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 110 КК України – 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку апеляційного суду. 
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 2 ст. 110 КК України – 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку апеляційного суду. 
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Приблизно в червні 2015 року ОСОБА_12 умисно, з метою посягання на територіальну цілісність України шляхом розпалювання сепаратистських настроїв серед мешканців міста Миколаєва, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, попередньо домовився з ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про розповсюдження в м. Миколаєві та Миколаївській області листівок із закликами до незаконних дій, які посягають на зміну меж території України.
При цьому з метою приховування злочинної діяльності та унеможливлення ідентифікації членів злочинної групи він домовився із зазначеними особами про надання кожному з них прізвиськ, а також протягом липня-серпня 2015 року з метою розподілу функцій між членами групи попередньо погодив з кожним з них виконання певної ролі у підготовці та розповсюдженні листівок із закликами про створення на території м. Миколаєва та Миколаївської області нових державних утворень у складі "Новоросії" та Російської Федерації. 
Так, ОСОБА_12 попередньо домовився з   ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про створення та редагування останніми тексту і зображень листівок, оформлення їх макета та роздрукування листівок, з ОСОБА_14 – про придбання засобів для розклеювання листівок, з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 – про розклеювання ними листівок у м. Миколаєві та с. Воскресенськ Жовтневого району Миколаївської області.
27 липня 2015 року, ОСОБА_6 , умисно на виконання попередньої змови з       ОСОБА_12 та ОСОБА_7 про створення та редагування форми, тексту і зображення листівок, перебуваючи по проспекту Миру, 25 у квартирі АДРЕСА_4 , за допомогою персонального комп`ютера створив та відредагував текст і зображень листівок та в електронному вигляді для остаточного редагування відправив ОСОБА_7 через мережу Інтернет на електронний ящик "5555ха@mail.ru".
У період з 27 липня по 14 серпня 2015 року ОСОБА_7 , умисно на виконання попередньої змови з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 про створення та редагування тексту листівок, оформлення остаточного їх макета для розповсюдження в м. Миколаєві, перебуваючи по провулку 6-й Інгульський, 11а/1 за допомогою персонального комп`ютера відредагував форму, зміст у текстах двох видів листівок, які містились в електронних файлах, що було погоджено з ОСОБА_12 , та                           15 серпня 2015 року відправив ОСОБА_6 через мережу інтернет електронні файли "Основной" та "вариант 2", які містили макети листівок з текстами та зображеннями, на електронний ящик "5555ха@mail.ru" для організації їх роздрукування.
15 серпня 2015 року ОСОБА_6 , на виконання попередньої змови з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , за допомогою персонального комп`ютера скопіював електронні файли "Основной" та "вариант 2", запропонував ОСОБА_13 роздрукувати на власному принтері вказані листівки, у загальній кількості близько 1000 штук, та на вул. Південній в м. Миколаєві передав їй флеш-накопичувач із зазначеними електронними файлами. 
У період 15-18 серпня 2015 року, ОСОБА_13 , за адресою свого мешкання, достовірно знаючи, що надані їй ОСОБА_6 листівки містять заклики про створення на території м. Миколаєва та Миколаївської області нових державних утворень у складі "Новоросії" та Російської Федерації і необхідні для їх публічного розповсюдження в м. Миколаєві, за допомогою персонального комп`ютера та принтера роздрукувала з флеш-накопичувача листівки з текстом, зображенням прапора з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" і картою території Миколаївської області з буквами "ННР" у кількості 700 штук, макет яких містився в електронному файлі "Основной", та листівки з текстом, у кількості близько 300 штук, макет яких містився в електронному файлі "вариант 2", текст яких має публічний характер і містить публічні заклики до мешканців                                                           м. Миколаєва:  розпочинати активні дії за незалежність Миколаєва у складі Новоросії; розпочинати активні дії, і за прикладом жителів Криму в березні 2014 року, вийти зі складу України; звільнити Миколаїв від впливу української влади та повернути його до складу Росії;  про подальшу долю Миколаєва тільки у складі Росії і активно сприяти цьому; ставати учасниками нелегальних організацій, тим самим допомагати армії самопроголошених Донецької та Луганської народних республік; виконати свій обов`язок, звільнити Миколаїв від впливу української влади та повернути його до складу Росії.  
18 серпня 2015 року ОСОБА_13 умисно з метою розповсюдження роздрукованих нею листівок у загальній кількості 1000 штук, передала їх ОСОБА_6 та                        ОСОБА_12 . 
Того ж дня, ОСОБА_12 розподілив між ОСОБА_6 , ОСОБА_14 ,                    ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_15 невстановлену кількість листівок для їх подальшого розповсюдження в м. Миколаєві, а також, на виконання попередньої змови передав ОСОБА_16 листівки з текстом, зображенням прапора з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" і картою території Миколаївської області з буквами "ННР" у кількості 10 шт., та листівки з текстом, зображенням побудованого корабля "Брежнев" з цифрою «1985», та недобудованого корабля з цифрою «2015» у кількості 10 шт., для їх розповсюдження в с. Воскресенськ Жовтневого району Миколаївської області, які 19 серпня 2015 року, на виконання попередньої змови з ОСОБА_12 про розповсюдження листівок було розклеєно ОСОБА_16 у зазначеному населеному пункті.
18 серпня 2015 року ОСОБА_12 , бажаючи реалізувати умисел, направлений на розповсюдження листівок із закликами вчинити дії, спрямовані на незаконну зміну меж території України, перебуваючи в м. Миколаєві в автомобілі "Фіат Добло", передав ОСОБА_17 листівки з текстом, зображенням прапору з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" і з картою території Миколаївської області з буквами "ННР" у загальній кількості 150 штук, та листівки з текстом, зображенням побудованого корабля "Брежнев", та недобудованого (ржавого) корабля у загальній кількості 50 штук для їх розповсюдження в мікрорайоні Варварівка м. Миколаєва та на території Миколаївської області.
20 серпня 2015 року, приблизно о 00:00 годин, за попередньою змовою з                       ОСОБА_12 та  ОСОБА_7 до місця мешкання останніх, у будинок                 АДРЕСА_5 , з метою подальшого розповсюдження листівок, прибув ОСОБА_8 , вони разом відправились до ОСОБА_14 на АДРЕСА_6 , де отримали їх для розклеювання.
Того ж дня, приблизно о  1 годині 40 хвилин ОСОБА_12 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та                        ОСОБА_15 , керуючи автомобілем "Фіат Добло", разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули до будинку №21-Б по просп. Миру та будинків №74, АДРЕСА_7 , де розклеїли на дошках оголошень біля під`їздів № 4, 5, 6, 7, 9 будинку № 21 на просп. Миру, біля під`їздів № 1, 2, 4, 5 будинку № 74, під`їзду № 2 будинку № 74-А по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, 10 листівок з текстом та зображенням прапору з двоглавим орлом і написом "Николаевская народная республика" та картою території Миколаївської області з буквами "ННР", а ОСОБА_12 залишався в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою та безпекою співучасників.
Цього ж дня, приблизно з 1 години 35 хвилин по 2 годину ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , керуючи автомобілем "Опель Омега", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув на вул. Кірова в м. Миколаєві, де до нього в автомобіль сіли ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , який не знав про зміст листівок. Останні їх розклеювали на дошках оголошень біля під`їздів № 1, 4 будинку АДРЕСА_8 .
Також, ОСОБА_6 за невстановлених обставин, умисно, без передбаченого законом дозволу придбав гранату Ф-1 із запалом "38-66УЗРГМ 583", яка є стандартним корпусом оборонної ручної осколкової гранати Ф-1, що придатна для здійснення вибуху з утворенням вражаючих цілі факторів; 338 військових патронів калібру                 7,62 мм, зразка 1943 року; 23 військових бронебійно-запалюючих патронів калібру 7,62 мм, зразка 1943 року; 21 патрон калібру 7,62 мм зі зменшеною швидкістю                  кулі УС, зразка 1943 року; 52 військових патрони з трасуючою кулею (Т-45)                       калібру 7,62 мм зразка 1943 року; 50 гвинтівкових патронів калібру 7,62 мм з трасуючою кулею (Т-46), зразка 1908 року; 33 патрони до пістолета Макарова (ПМ) калібру 9 мм; 26 військових патронів калібру 5,45 мм; 1 гвинтівковий патрон із стальним сердечником (ЛПС) калібру 7,62 мм, зразка 1908 р.; 1 гвинтівковий патрон калібру 7,62 мм, зразка 1908 року; 1 військовий патрон "Mauser" калібру 8 мм         (7,92) - мм, зразка 1905 року; 1 короткий патрон "Браунінг" калібру 9 мм;                                          1 малокаліберний пістолетний патрон центрального бою (МПЦ) калібру 5,45 мм;                    4 спортивно-мисливські гвинтівкові патрони кільцевого запалення калібру 5,6 мм;   1 короткий (пістолетний) патрон бокового бою калібру 5,6 мм; 1 патрон із запалюючою кулею Б-23 калібру 12,7 мм; 1 патрон із бронебійно-запалювально-трасуючою кулею БЗТ калібру 14,5 мм, які є боєприпасами, придатними до стрільби, та які він зберігав за місцем мешкання у квартирі АДРЕСА_9 до 20 серпня 2015 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виділено в окреме провадження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_6 через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду та призначити його підзахисному покарання у виді 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що апеляційний суд під час нового розгляду. призначаючи покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, повною мірою не врахував усіх обставин кримінального провадження, дані про особу засудженого, чим порушив принцип індивідуалізації покарання та безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив покарання, явно несправедливе через суворість. На думку захисника, наявні достатні підстави для призначення його підзахисному покарання із застосуванням ст. 75 КК України. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_7 через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду та призначити його підзахисному покарання у виді                  5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що вирок апеляційного суду належним чином не обґрунтований та не вмотивований, вважає, що у суду апеляційної інстанції було достатньо підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, як це було зроблено судом першої інстанції, і яке він майже відбув. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість. Посилається при цьому на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано визнав безпідставним застосування ст. 75 КК України, не взяв до уваги дані про особу засудженого та призначив покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав доводів, викладених у касаційних скаргах. Вважала за необхідне змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище засудженого.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,  ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України, а також  кваліфікація їх дій у касаційних скаргах не оспорюються.
Що стосується покарання, призначеного апеляційним судом ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яке, на думку захисників є  суворим і не відповідає вимогам закону, то касаційний суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
При постановлені вироку апеляційним судом ці вимоги кримінального процесуального закону дотримані.
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок районного суду в частині звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та постановляючи свій вирок, зазначив зміст вироку суду першої інстанції, в якому викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені, також зазначив короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті апеляційних вимог.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Районний суд, призначаючи покарання, не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначених питань має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у рішенні.
Звільняючи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, районний суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особи винних дають підстави для висновку про можливість їх виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Приймаючи рішення про застосуванням ст. 75 КК України, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, дані про особи винних, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Скасовуючи вирок районного суду в частині звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, та постановляючи свій вирок, суд апеляційної інстанції врахував  характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним тяжким, має підвищену суспільну небезпеку в умовах проведення АТО та розповсюдження агресії Російської Федерації проти територіальної цілісності України. Взято до уваги також роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, вчинення ОСОБА_6 також злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, часткове визнання ними своєї вини, відомості про їх особи, які раніше не судимі, характеризуються позитивно, ОСОБА_6 є пенсіонером, ОСОБА_7 має інвалідність 3 групи, та на його утриманні знаходиться малолітня дитина.
Своїми діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підривали основи національної безпеки та, крім ідейних переконань, прагнули фінансової підтримки Російської Федерації, що вбачається зі змісту листівок.
З урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особи винних, серед яких й ті, про які йдеться в касаційних скаргах, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах апеляційної скарги прокурора та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засуджених лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку суду, призначене апеляційним судом покарання без застосування ст. 75 КК України є законним, справедливим, необхідним і достатнім, воно сприятиме перевихованню засуджених та попередженню вчинення ними нових злочинів.
Що стосується тверджень сторони захисту про те, що ОСОБА_8 відбув покарання, оскільки закінчився іспитовий строк і ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.07.2019 року він звільнений від призначеного судом першої інстанції покарання, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вирок в частині звільнення від відбування покарання скасований, а тому підстави вважати, що ОСОБА_8 повністю відбув призначене покарання, відсутні. 
Разом із тим, що стосується розміру призначеного основного покарання ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону спрямовані на забезпечення правової визначеності для обвинуваченого шляхом встановлення законодавчої заборони погіршення його становища під час нового розгляду в суді першої інстанції після скасування апеляційним судом попереднього судового рішення місцевого суду, крім випадків, прямо передбачених законом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року  ОСОБА_6 засуджено за                ч. 2 ст. 110 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.  На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року залишено без зміни.
Постановою Верховного Суду від 27 серпня 2019 року цю ухвалу було скасовано, в тому числі і щодо ОСОБА_6 , внаслідок неправильного застосування положень ст. 75 КК України.
Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження, апеляційний суд, виходячи з вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, був позбавлений можливості застосувати щодо ОСОБА_6 посилення покарання.
Усупереч цьому, в порушення вимог ст. 416 КПК України, суд апеляційної інстанції при новому розгляді призначив ОСОБА_6 більш суворе покарання за ч. 2 ст. 110 та ч. 1 ст. 263 КК України та відповідно і за сукупністю злочинів, застосовуючи ст. 70 КК України, і таким чином погіршив його становище, що є неприпустимим.
Крім того, така позиція узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 23 вересня 2019 року, згідно з яким частина 2 статті 416 КПК України визначає вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо вирок було скасовано за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. При цьому положення ч. 2 ст. 415 КПК України не слід розглядати як такі, що дозволяють зробити виключення з указаного правила. 
З огляду на зазначене, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 постановлений з істотним порушенням вимог КПК України, а тому у порядку ст. 433 КПК України підлягає зміні в частині призначеного покарання, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 416 КПК України.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без зміни. 
В порядку ст. 433 КПК України, вирок Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити. 
Пом`якшити призначене  ОСОБА_6 покарання за:
- ч. 2 ст. 110 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначити покарання – 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_19                                ОСОБА_3