ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 120/4617/18-а
Провадження № 11-1051апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В.,  Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Мурованокуриловецького районного центру зайнятості (далі - Центр зайнятості) на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року (суддя Мультян М. Б.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року (судді Полотнянко Ю. П., Загороднюк А. Г., Драчук Т. О.) у справі за позовом Центру зайнятості до Мурованокуриловецької селищної ради (далі - Рада), Відділу державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації (далі - Відділ реєстрації, Мурованокуриловецька РДА відповідно), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії і
ВСТАНОВИЛА:
1. У грудні 2018 року Центр зайнятості звернувся до адміністративного суду з позовом до Ради, Відділу реєстрації з вимогами:
визнати дії Ради щодо визначення частки власності Спілки споживчих товариств «Мурованокуриловецька районна спілка споживчих товариств» (далі - Спілка) протиправними/неправомірними;
зобов`язати відповідача змінити частку власності на нерухоме майно, що належить Спілці, видати відповідний документ та повідомити про це державного реєстратора для вчинення відповідних реєстраційних дій;
зобов`язати Комунальне підприємство «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної документації» надати повну інформацію про певних конкретних власників з метою ідентифікації та встановлення частки кожного;
зобов`язати Відділ реєстрації внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) про реєстрацію іншого речового права та зареєструвати право власності на нерухоме майно з урахуванням документа, виданого Радою;
зобов`язати Відділ реєстрації внести зміни до Реєстру про реєстрацію іншого речового права та зареєструвати право власності на нерухоме майно, що належить Центру зайнятості на підставі договору купівлі-продажу від 
10 жовтня 2002 року, вказавши власником державу в особі Міністерства соціальної політики України, правокористувачем - Центр зайнятості, вид іншого права - право оперативного управління.
Вимоги мотивовані тим, що Рада неправомірними діями неправильно визначила частку власності Спілки, які призвели до того, що Відділ реєстрації не може внести зміни до Реєстру про реєстрацію іншого речового права та зареєструвати право власності на нерухоме майно за Центром зайнятості, а саме 48/100 частин двоповерхового приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Соборна, 156, смт Муровані Курилівці, Вінницька область , та належить позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2002 року.
2. Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 17 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, у відкритті провадження відмовив.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що цей спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
3. З ухваленими судовими рішеннями не погодився Центр зайнятості, звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Покликається на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, зокрема щодо віднесення спору у цій справі до категорії приватноправових, оскільки в означеній справі відсутній спір про право на нерухоме майно та про набуття права власності на це нерухоме майно. Наголошує, що спір виник через неправомірні, на його думку, дії Ради в частині визначення належної Спілці частки власності на спірне майно, що унеможливило реєстрацію Відділом реєстрації права власності на нерухоме майно, що належить Центру зайнятості на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2002 року.
4. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 
13 червня 2019 року відкрив провадження у справі. 
Цей же суд ухвалою від 10 вересня 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 17 лютого 2020 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Перевіривши обґрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах наведених у касаційній скарзі доводів про недотримання цими судами правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
6. З посиланням на доводи позовної заяви суд першої інстанції зазначив, що 10 жовтня 2002 року Спілка та Центр зайнятості уклали договір купівлі-продажу 48/100 частин будівлі магазину « Дитячий світ ». 
18 грудня 2002 року Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації здійснило реєстраційний запис на правовстановлюючому документі та внесло про це відповідний запис у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 47. 
31 березня 2003 року Рада прийняла рішення про переобладнання другого поверху приміщення магазину « Дитячий світ » під адміністративне приміщення Центру зайнятості. У 2003 році було здійснено переобладнання приміщення, відтак 15 лютого 2004 року виготовлено нову інвентарну справу та оформлено технічний паспорт.
12 січня 2018 року Центр зайнятості звернувся до державного реєстратора Мурованокуриловецької РДА із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яке належить позивачеві відповідно до договору купівлі-продажу.
17 січня 2018 року державний реєстратор Відділу реєстрації відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. З`ясував, що державний реєстратор Брацлавської селищної ради Немирівського району зареєстрував спірний об`єкт нерухомого майна 
10 січня 2017 року за певною особою. Надалі відбулось відчуження цього приміщення за певною особою і державна реєстрація за нею права власності на підставі протоколу загальних зборів та акта приймання-передачі. 
З цього висновується, що неправильно визначена частка власності у свідоцтві на право власності Спілки унеможливлює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що належить Центру зайнятості на підставі договору купівлі-продажу.
7. Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду за правилами КАСУкраїни.
Натомість Центр зайнятості не погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій, оскільки вважає, що у цій справі відсутній спір про право на нерухоме майно та про набуття права власності на це нерухоме майно, а підлягають перевірці виключно владні управлінські функції Ради щодо визначення нею частки власності Спілки.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАСУкраїни адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАСУкраїни публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАСУкраїни юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу Українивстановлено, зокрема, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю).
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі органу державної влади або органу місцевого самоврядування не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
8. Як було зазначено вище та можна зрозуміти зі змісту позову, Центр зайнятості вважає неправомірними дії Ради щодо визначення нею частки власності Спілки в свідоцтві про право власності, що у свою чергу унеможливило реєстрацію Відділом реєстрації права власності на нерухоме майно, що належить Центру зайнятості на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2002 року, та просить зобов`язати Раду змінити частку власності і видати про це відповідний документ, а Відділ реєстрації внести відповідні зміни до Реєстру як щодо Спілки та іншого власника, так і щодо реєстрації належного йому (позивачеві) на підставі зазначеного договору купівлі-продажу права власності на об`єкт нерухомого майна.
За положеннями підпункту 10 пункту «б» частини першої статті 30 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру.
Згідно з приписами пункту 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Реєстрі, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
За частиною другою статті 18 зазначеного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації праввизначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 
1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.
Слід зазначити, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав (частина перша статті 11 Закону № 1952-IV).
9. Порушення прав позивача сталось, як він зазначає, через допущену органом місцевого самоврядування помилку в свідоцтві про право власності на належний Спілці об`єкт.
Чинною на час звернення Центру зайнятості до державного реєстратора з проханням про реєстрацію права на об`єкт нерухомого майна редакцією частини першої статті 26 Закону № 1952-IV було встановлено, що записи до Реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Реєстру чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Реєстру. У разі якщо помилка в Реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.
Відповідно до приписів статті 37 Закону № 1952-IVрішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
10. У касаційній скарзі позивач зазначає, що спору про право між власниками спірного майна не існує. Спір, на його думку, виник через те, що орган місцевого самоврядування допустив помилку, коли у межах своїх повноважень видав свідоцтва про право власності іншим власникам на частки у спільному нерухомому майні (третім особам), в які, як можна зрозуміти зі змісту заяви, включив частку позивача, що надалі спричинило внесення помилкових даних до Реєстру. 
Вимоги позивача щодо зміни записів у Реєстрі стосуватимуться зміни часток права власності третіх осіб у цьому ж Реєстрі, попри те, як він зазначає, що розміри часток права власності Спілки (й іншого (третього) набувача права власності) та Центру зайнятості ними не оспорюються, адже їх визначено договором купівлі-продажу від 10 жовтня 2002 року.
З тексту позовної заяви та змісту її резолютивної частини можна визначити, що позивач об`єднав в одній позовній заяві кілька позовних вимог, які залежно від обраного способу захисту порушеного права можуть підпадати під юрисдикцію різних судів.
Однак зі спірних правовідносин цієї справи, як вони викладені в позовній заяві та обґрунтовуються доданими до неї документами, на що слушно звернули увагу суди попередніх інстанцій, випливає, що усі вимоги та доводи позивача у цій справі так чи інакше зводять до захисту права власності на об`єкт нерухомого майна. 
Немає спору про те, що 48/100 частин другого поверху будівлі магазину « Дитячий світ » на підставі договору купівлі-продажу належать Центру зайнятості на праві власності від 10 жовтня 2002 року. Водночас, як зазначає сам позивач, принаймні документально підтверджується право власності на цю ж частку майна за іншим власником (правонабувачем). Питання про те, чи правомірно цей власник набув право власності на спірну частку нерухомого майна, чи внаслідок помилки Ради під час визначення частки власності Спілки в цьому майні, чи з якихось інших причин, не змінює того, що такі дії призвели до втручання в право власності позивача на майно. Захист цього права може бути забезпечений залежно від суб`єктного складу за правилами господарського або (якщо зважити, що за змістом позовної заяви Спілка відчужила це майно фізичній особі) цивільного судочинства. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Реєстрі. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно- чи господарсько-правового характеру.
Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.
Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно безпосередньо пов`язане із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо об`єкта нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права на цей об`єкт. Такий спір має приватноправовий характер.
11. За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 243, 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу Мурованокуриловецького районного центру зайнятості залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 
2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 
27 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     М. І. Гриців
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                            Н. П. Лященко
Т. О. Анцупова                                           О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук                                          В. В. Пророк
Ю. Л. Власов                                              Л. І. Рогач
Д. А. Гудима                                               О. М. Ситнік
В. І. Данішевська                                      О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна                                            В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв