Постанова
Іменем України
18 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 760/366/17
провадження № 61-35712св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -Публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Ніжинської міської ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року у складі судді Киреєва О.В. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Онищенко О. І., Скрипки А. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (далі- ПАТ «Чернігівоблбуд») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Ніжинської міської ради про визнання недійсними приватизації, свідоцтва про право власності та визнання права власності на квартиру.
Позов обґрунтований тим, що ПАТ «Чернігівоблбуд» є правонаступником орендного підприємства та Закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд». 
На вул. Семашкоу м. Ніжині Чернігівської області розташований житловий будинок№ 7, який зведений в 90-их роках за кошти ПАТ «Чернігівоблбуд». Пізніше частина квартир убудинку була викуплена, а інші квартири, зокремаквартира АДРЕСА_1 залишились у власності та на балансі товариства. 
03 липня 2014 року Виконавчий комітет Ніжинської міської ради прийняв рішення № 140 «Про недопущення призупинення приватизації», яким дозволив органу приватизації міського Виконавчого комітету здійснити приватизацію квартири  АДРЕСА_1 та інших квартир в цьому будинку, зазначивши що вони належать до державного житлового фонду. На підставі цього рішення відповідачі отримали свідоцтво про право власності на спірну квартиру в рівних долях. 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31серпня 2016 року, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та Вищого господарського суду України від 28 грудня 2016 року, відмовлено в позові ПАТ «Чернігівоблбуд» про скасування рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 140 від 03 липня 2014 року. 
Позивач просив суд визнати недійсними приватизацію Семенченком М. К., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 квартири   АДРЕСА_2 та свідоцтво про право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати за ПАТ "Чернігівоблбуд" право власності на вказану квартиру.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року,яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року, в позові відмовлено. 
Відмовивши в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надав належні та допустимі докази щодо наявності у нього права власності на спірну квартиру, а відповідачі користуються спірною квартирою на відповідних правових підставах, приватизація якої здійснена у встановленому законом порядку на відповідних правових підставах.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2018 року ПАТ «Чернігівоблбуд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року, просило скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
23 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до розпорядження від 16 квітня 2020 року № 1123/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суди не навели жодного аргументу щодо відхилення доводів, викладених в позові, з посиланням на обставини, які вже були встановлені рішеннями судів, і які, згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року, доказуванню у цій справі не підлягали.
Рішенням № 140 від 03 липня 2014 року "Про недопущення призупинення приватизації" Виконавчий комітет Ніжинської міської ради дозволив органу приватизації здійснювати приватизацію квартир АДРЕСА_3 15, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 як квартир державного житлового фонду, знехтувавши висновками судів в чотирьох судових провадженнях, якими було встановлено, що ці квартири належать до статутного капіталу ЗАТ "Чернігівоблбуд".
Залишивши без задоволення касаційну скаргу ПАТ "Чернігівоблбуд" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та залишаючи без змін вказані судові рішення, Вищий господарський суд України в постанові від 28 грудня 2016 року виклав дві правові позиції:
1. Що рішення виконкому Ніжинської міської ради рішенням № 140 від 03 липня 2014  року "Про недопущення призупинення приватизації", яким надано дозвіл органу приватизації міськвиконкому здійснювати приватизацію державного житлового фонду, а саме квартир АДРЕСА_16 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позов, предметом якого є визнання протиправним (незаконним) рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, тобто ненормативного акту, що застосований одноразово і з прийняттям якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а тому його скасування не створює наслідків для власників приватизованих квартир, оскільки це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
2. Що належним способом захисту права власності особи з метою відновлення права власності, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності, є пред`явлення позову про визнання його права власності відповідно до статті 392 ЦК України та відповідного процесуального закону.
Суди не взяли до уваги обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17 березня 2008 року, яке залишене без змін ухвалою Верховного Суду України від 05 березня 2009 року у справі № 22ц-430/2008, зокрема що будівництво буд. АДРЕСА_17 велось за рахунок прибутку, отриманого орендним колективом від орендованого майна, а не за рахунок державних коштів будь-якого іншого відомства, та що спірні квартири в будинку АДРЕСА_17 будувались за рахунок колективної власності колективу орендарів; що підприємства-дольовики дійсно наприкінці будівництва приймали участь у ньому, проте замовником та генпідрядником будівництва виступав структурний підрозділ тресту - Ніжинське РБУ, а не виконком місцевої влади, а тому віднесення будинку до державного житлового фонду суперечить частині третій статті 5 ЖК України; що згідно з протоколом засідання інвентаризаційної комісії Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» № 1 від 05 травня 1994 року затвердженого головою фонду комунального майна і приватизації обласної Ради народних депутатів 12 травня 1994 року, за результатами інвентаризації за «Чернігівоблбудом» рахується колективна власність незавершеного капітального будівництва в кількості 72 одиниці, одним з об`єктів зазначений 45 кв. житловий будинок на АДРЕСА_17 ; що після проведення приватизації та створення в 1995 році ЗАТ «Чернігівоблбуд» всі об`єкти незавершеного будівництва, у тому числі спірний будинок, який був введений в експлуатацію 23 грудня 1996 року, ввійшли до статутного капіталу новоствореного товариства, як майно орендаря; що ці обставини крім інших, вищенаведених доказів, підтверджуються листом регіонального відділення Фонду державного майна України від 25 липня 2006 року № 8/6/313; що потім згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 24 лютого 2004 року, було створене дочірнє підприємство «Управління майном» ЗАТ «Чернігівоблбуду» з метою централізованого управління майном та отримання прибутку і до статутного капіталу цього підприємства власником був переданий буд.  АДРЕСА_17 , за виключенням квартир пайовиків; що до комунальної власності Ніжинської міської ради спірні квартири ніколи не належали і ця обставина підтверджена довідкою МБТІ та представником міськвиконкому, який приймав участь у справі.
 
Аргументи інших учасників справи
Відзив відповідачів на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані рішення є законними, ухваленими з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що структурний підрозділ ПАТ "Чернігівоблбуд" був забудовником (генпідрядником, замовником) житлового будинку АДРЕСА_17 . Господарськими судами не прийнято як належне твердження ПАТ "Чернігівоблбуд" про те, що була допущена помилка у назві, а тому Ніжинське ремонтно-будівельне управління і ремонтно-будівельна дільниця у м. Ніжині є одним і тим же структурним підрозділом. 
Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що житловий будинок АДРЕСА_17 набутий ним від Дочірнього підприємства "Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця", а тому відсутні підстави розпоряджатися у 2004 році об`єктами житлового фонду юридичної особи, ліквідованої у 2002 році відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Суди надали належну правову оцінку постанові Вищого господарського суду України від 28 грудня 2016 року у справі № 927/838/15, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог. У цій постанові зазначено, що перебування об`єкта на балансі, відображення його у бухгалтерській звітності не є підставою набуття його у власність. Перебування житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_17 на балансі обслуговуючої організації не доводить її права власності на квартири в цьому будинку, які є самостійними об`єктами цивільних прав.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що Виконавчий комітет Ніжинської міської ради розглянув звернення громадян та керівників організацій та рішенням № 140 від 03 липня 2014 року «Про недопущення призупинення приватизації» дозволив органу приватизації міськвиконкому здійснювати приватизацію державного житлового фонду, а саме квартир АДРЕСА_16 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 . Право власності фізичних осіб на спірні квартири (у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 ) зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідних свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Ніжинської міської ради 29 жовтня 2008 року.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету обласної ради депутатів трудящих № 819 від 12 жовтня 1960 року створено Чернігівський обласний ремонтно-будівельний трест.
Згідно з пунктом 1.3. Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту «Чернігівоблбуд», пунктами 1.1, 2.2 Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», затвердженого рішенням зборів засновників (протокол від 13 квітня 1995 року № 7) та перереєстрованого виконкомом Чернігівської міськради народних депутатів розпорядженням від 27 листопада 1995 року № 385-року, ЗАТ «Чернігівоблбуд» було створено в результаті викупу майна і шляхом перетворення обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» за рішенням засновників (протокол  від 13 квітня 1995 року № 7) і ЗАТ «Чернігівоблбуд» є правонаступником суб`єкта підприємницької діяльності обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд».
Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 Статуту, затвердженого зборами акціонерів ЗАТ «Чернігівоблбуд» (протокол від 27 травня 2011 року № 1) та зареєстрованого державним реєстратором виконкому Чернігівської міськради Чернігівської області 27 липня 2011 року, ПАТ «Чернігівоблбуд» було створено згідно з установчими зборами засновників від 13 квітня 1995 року № 7 шляхом перетворення суб`єкта підприємницької діяльності Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» і є правонаступником Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» та ЗАТ «Чернігівоблбуд».
Рішенням виконкому Ніжинської міської ради  від 21 жовтня 1986 року № 362 земельна ділянка для будівництва 45-квартрирного будинку на АДРЕСА_17 , з пайовою участю інших підприємств комунального господарства міста була виділена Ніжинському РСУ. У 1989 році Ніжинське РСУ отримало наряд-заказ від обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту на будівництво                     45-квартрирного будинку на АДРЕСА_17 , а 22 червня 1993 року загальні збори колективу Ніжинського РСУ постановили виділити 20 квартир працівникам для самостійного завершення будівництва.
Відповідно до договору від 31 березня 1989 року, укладеного між колективом Чернігівського ремонтно-будівельного тресту, облжилкомуправлінням Чернігівського облвиконкому та колективом працівників Чернігівського ремонтно-будівельного тресту, управління передало в оренду трудовому колективу основні фонди виробничого та невиробничого призначення, оборотні засоби, а також закріпило грошові кошти на рахунках, а трест прийняв вказане майно в оренду до 2011 року.
Згідно зі Статутом Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту «Чернігівоблбуд», затвердженого 20 січня 1990 року, до складу тресту входив ряд структурних підрозділів без права юридичної особи, в тому числі і Ніжинське РБУ. Відповідно до Статуту тресту, останнє було орендним підприємством, працюючим на підставі договору від 31 березня 1989 року, мало самостійний баланс та створювало колективну власність. 
Згідно з пунктом 4.2 Статуту господарський обіг тресту складався з двох форм власності: державної, у вигляді орендованого майна та колективної, що створена в результаті господарської діяльності тресту. До державного майна, переданого в оренду тресту, будинок на АДРЕСА_17 , не входив.  Згідно з пунктом 2.11 договору трест зобов`язався здійснювати будівництво житла, об`єктів соцкультпобуту за рахунок різних джерел, в тому числі і за власні кошти.
Згідно зі Статутом та колективним договором від 15 лютого 1990 року, укладеним між трестом, профспілкою та колективом Ніжинського РБУ, останній зобов`язався протягом 1990 року відрахувати до фонду економічного розвитку 65 700 крб, а залишки цього фонду, що були централізовані у тресті у 1989 році, вирішено направити на будівництво 45-ти квартирного житлового будинку на АДРЕСА_17 . Додатком № АДРЕСА_18 до договору про соціальний та економічний розвиток колективу Ніжинського РБУ на 1990-1995 роки передбачено фінансування будівництва зазначеного будинку за рахунок соцкультпобуту у 1990 році - 150 000,00 крб, у 1991 році - 250 000,00 крб.
Суд апеляційної інстанції встановив, що у протоколі засідання інвентарної комісії від 05 травня 1994 року є посилання на інвентарні описи незавершеного капітального будівництва, але не доводить, що будинок (незавершене будівництво) на АДРЕСА_17 , належить до колективної власності орендного підприємства. У листі РВ ФДМУ у Чернігівській області від 20 січня 2010 року без посилання на підтверджуючі документи зазначено, що об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_17 при приватизації ввійшов при формуванні статутного фонду акціонерного товариства (як майно орендаря вартістю 6 485 625 крб).
24 грудня 1996 року рішенням виконкому Ніжинської міської ради № 376 затверджено акт прийняття в експлуатацію державною комісією закінченої будівництвом будівлі житлово-цивільного призначення від 19 червня 1996 року житлового будинку на АДРЕСА_17 , в якому замовником будівництва, генеральним підрядником зазначено Ніжинське ремонтно-будівельне управління та не зазначено про його відомче підпорядкування.
Згідно з довідкою від 13 червня 1998 року, виданої Ніжинському ЗАТ «Чернігівоблбуд» за підписом керуючого Ніжинським відділенням Агропромбанку «Україна», будівництво житлового будинку на АДРЕСА_17 проводилось за рахунок власних коштів та внесків пайовиків.
Відповідно до наказу Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного ЗАТ «Чернігівоблбуд» від 05 жовтня 1999 року № 47 "Про організацію дочірнього підприємства Ніжинське РБД «Чернігівоблбуд», ДП «Ніжинська ремонт-будівельна дільниця» були передані основні виробничі фонди на суму 237 658,00 грн.
Згідно з актом від 30 вересня - 5 жовтня 1999 року основні фонди передано у власність Ніжинського РСУ на суму 237 658,00 грн, зокрема житловий будинок на АДРЕСА_17 .
Відповідно до пункту 9.7 Положення про ремонтно-будівельну дільницю ЗАТ «Чернігівоблбуд», затвердженого радою ЗАТ «Чернігівоблбуд» (протокол від 20 грудня 1995 року № 17) реорганізація структурного підрозділу тягне за собою перехід прав і обов`язків, які належали структурному підрозділу до його правонаступника.
24 листопада 1999 року виконкомом Ніжинської міськради було зареєстровано ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця».
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17 грудня 2002 року у справі № 4/150б/77б/26б затверджено звіт ліквідатора, припинено провадження у справі, а ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця» ЗАТ «Чернігівоблбуд» ліквідовано, у зв`язку з чим розпорядженням виконкому Ніжинської міськради  від 02 червня 2003 року № 155 було скасовано державну реєстрацію ДП «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця» ЗАТ «Чернігівоблбуд». До ліквідаційної маси не було включено житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_17 .
Вказані обставини були встановлені господарськими судами під час розгляду справи № 927/838/15 за позовом ПАТ «Чернігівоблбуд» до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради про визнання протиправним (незаконним) рішення виконкому Ніжинської міської ради від 03 липня 2014 року № 140 «Про недопущення призупинення приватизації в частині квартир АДРЕСА_3 № 15, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 . Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31 серпня 2016 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 28 листопада 2016 року, у позові відмовлено у зв`язку з тим, що перебування житлового багатоквартирного будинку на балансі обслуговуючої організації не доводить її права власності на квартири у цьому будинку, які є самостійним об`єктом цивільних прав, а позивач не довів наявність у нього права власності на спірні квартири.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 02 липня 2013 року у справі № 5028/12/40/2012, у позові ПАТ «Чернігівоблбуд» до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_20 відмовлено у зв`язку з тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що забудовником (генпідрядником, замовником) житлового будинку АДРЕСА_17 був структурний підрозділ позивача, що вказаний житловий будинок був набутий позивачем від Дочірнього підприємства «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця», якому цей будинок був переданий у власність у 1999 році, у нього відсутні правові підстави розпоряджатись об`єктами житлового фонду Дочірнього підприємства «Ніжинська ремонтно-будівельна дільниця», яке ліквідовано у 2002 році.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЖК Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.
Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та ншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення) (стаття 4 ЖК Укпраїнської РСР).
Згідно з частиною першою статті 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі статтею 52 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті (в тому числі): приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51); затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52): видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141 ЖК Української РСР).
Відповідно до статті 18 ЖК Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2009 року встановлено, що на підставі рішення виконкому Ніжинської міської Ради народних депутатів  від 21 січня 1997 року № 5 ОСОБА_1 виданий ордер  від 24 січня 1997 року № 10 на житлове помешкання квартиру АДРЕСА_2 , склад сім`ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Будівництво 45-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_17 розпочато у грудні 1989 року, введення в експлуатації відбулося 19 червня 1996 року, замовником та генеральним підрядником будівництва цього будинку є Ніжинське РБУ, що підтверджується Актом приймання до експлуатації від 19 червня 1996 року. Ніжинське РБУ являлось структурним підрозділом Чернігівського ремонтно-будівельного тресту без права юридичної особи.
Ухвалою Верховного Суду України від 10 лютого 2010 року у справі № 6-16784св09 встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і  ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 серпня 2009 року позов ДП «Управління майном» ЗАТ «Чернігівоблбуд» про визнання недійсним приватизації квартири АДРЕСА_2 та свідоцтва про право власності недійсним задоволено.
03 липня 2014 року Виконавчий комітет Ніжинської міської ради прийняв рішення № 140 «Про недопущення призупинення приватизації», яким дозволив органу приватизації міського Виконавчого комітету здійснити приватизацію квартири  АДРЕСА_1 та інших квартир в цьому будинку, зазначивши що вони належать до державного житлового фонду. На підставі цього рішення відповідачі отримали свідоцтво про право власності на спірну квартиру в рівних долях. 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31 серпня 2016 року, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року та Вищого господарського суду України від 28 грудня 2016 року, відмовлено в позові ПАТ «Чернігівоблбуд» про скасування рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 140 від 03 липня 2014 року. 
Вищий господарський суд України у постанові від 28 грудня 2016 року зазначив, що оспорюване у справі рішення виконкому Ніжинської міськради від 03 липня 2014 року "Про недопущення призупинення приватизації" № 140, яким надано дозвіл органу приватизації міськвиконкому здійснювати приватизацію державного житлового фонду, а саме квартир АДРЕСА_16 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Верховний Суд виходить з того, що житлові приміщення в жилих будинках, що належать до державного житлового фонду розподіляються спільними рішеннями адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи організації і відповідно до закону затверджуються виконавчими комітетами районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів.
З урахуванням частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Згідно зі статтею 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статтей 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.
За змістом частини першої статті 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на рухоме і нерухоме майно.
Відповідно до частин п`ятої, восьмої 60 Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначено справедливість, добросовісність та розумність.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що рішення виконкому Ніжинської міськради від 03 липня 2014 «Про недопущення призупинення приватизації» № 140 вичерпало свою дію внаслідок його виконання, усі квартири приватизовані, зокрема квартира АДРЕСА_2 не оскаржено.
Вирішуючи спір, суди з урахуванням установлених обставин та доказів у матеріалах справи дійшли правильного висновку, що позивач не надав належні та допустимі докази щодо наявності у нього права власності на спірну квартиру, а відповідачі користуються спірною квартирою на відповідних правових підставах, приватизація якої здійснена у встановленому законом порядку на відповідних правових підставах.
Посилання в касаційній скарзі на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 17 березня 2008 року, яке залишене без змін ухвалою Верховного Суду України від 05 березня 2009 у справі № 22ц-430/2008, відповідно до якого відмовлено у позові ОСОБА_1 та інших до Дочірнього підприємства «Управління майном» ЗАТ «Чернігівоблбуд» про визнання права на безоплатну приватизацію житла, зобов`язання видати довідки на приватизацію квартир, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказаними судовими рішеннями не визнавалось право власності товариства на спірне житлове приміщення.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгодиіз судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), рішення від 10 лютого 2010 року).
ПАТ «Чернігівоблбуд»просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України  суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 цього Кодексу.
Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
ПАТ «Чернігівоблбуд»у клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не наводить, у чому саме полягає виключна правова проблема у цій справі.
Верховний Суд не встановив достатніх та обґрунтованих підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» залишити без задоволення.
Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
О. В. Ступак 
В. В. Яремко