ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2020 року 
Київ
справа №808/8504/15
адміністративне провадження №К/9901/25778/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року (суддя Каракуша С.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року (головуючий суддя Дурасова Ю.В., судді Панченко О.М., Туркіна Л.П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс «Хімтранс» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс «Хімтранс» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.05.2015 №0000262200, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 1340296,50грн., з яких 893531,00грн. за основним платежем та 446765,50грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, №0000252200, яким зменшено розмір від`ємного значення ПДВ на 157659,00грн. 
Суди встановили, що відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по формуванню податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Трансремсервіс» за грудень 2014 року та січень 2015 року та формуванню податкових зобов`язань з ПДВ по взаємовідносинам з ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», ПАТ «ДМКД», ПАТ «Гайворонський спеціалізований кар`єр», ПАТ «Краснодонвугілля» за січень 2015 року, за результатами якої складено акт № 375/08-25-22-011/38461109 (далі - акт перевірки) від 12.05.2015, яким встановлено порушення вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження ПДВ в загальній сумі 893531,00грн., у тому числі по періодах: 404564,00грн. за грудень 2014 року, 488967,00грн. за січень 2015 року. 
Позивачем було подано заперечення на акт перевірки.
У відповіді податкового органу №3178/10/08-25-22-016 від 27.05.2015 заперечення Товариства визнано необгрунтованими. Крім того, у зв`язку з невідображенням порушення, викладеного на сторінках 5-18 акту перевірки, висновок останнього доповнено абзацом, яким встановлено порушення Товариством вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 20.1, пункту 200.4 статті 200 ПК України, що призвело до завищення  від`ємного значення на157659,00 грн. 
Порушення ж вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», ПАТ «ДМКД», ПАТ «Гайворонський спеціалізований кар`єр», ПАТ «Краснодонвугілля» не встановлено. 
У акті перевірки податковий орган констатував формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за операціями із ТОВ «Трансремсервіс» без належного документального підтвердження здійснення таких господарських відносин, обґрунтовуючи це неподанням до перевірки оригіналів первинних документів, а також документів, які б підтверджували перевезення товару (товарно-транспортних накладних, подорожніх листів) та його якість (паспотів, сертифікатів якості тощо).  Крім того, посилався на відсутність у Товариства складських приміщень. 
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. 
Позивач скористався правом адміністративного оскарження спірних податкових повідомлен-рішень, однак рішенням Державної фіскальної служби України від 15.10.2015 №21711/6/99-99-10-01-04-25 скаргу залишено без задоволення, а рішення без змін. 
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2016 позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення  від 27.05.2015 № 0000252200, № 0000262200.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про недоведеність податковим органом безтоварності господарських операцій позивача з контрагентом (ТОВ «Трансремсервіс») щодо поставки запасних частин, матеріалів та обладнання, необхідних для ремонту залізнодорожньої техніки, які в подальшому були використані  у власній господарській діяльності, а відтак Товариство правомірно включило до складу податкового кредиту суми ПДВ за результатами таких операцій.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09.08.2016 постанову суду першої інстанції залишив без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, посилався на те, що операції між позивачем та його контрагентом безпідставно розцінені судами попередніх інстанцій як фактично здійснені, адже такі не підтверджені належними і допустимими доказами, які б свідчили про виконання контрагентом своїх зобов`язань. Наголошував на неподанні до перевірки оригіналів первинних документів. 
Товариство у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечило, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.
В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.
Як передбачено частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).
Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 ПК України).
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За визначенням статті 1 Закону №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.12.2014 між позивачем (Покупець) та ТОВ «Трансремсервіс» (Постачальник) укладено договір № 016-Тр/14, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця запасні частини, матеріали та обладнання, необхідні для ремонту залізнодорожньої техніки, а Покупець  прийняти товар та оплатити його загальну вартість в порядку та на умовах, передбачених даним договором. 
Загальна вартість товару орієнтовно складає 8500000,00 грн., у тому числі ПДВ 1416666,67 грн. Номенклатура, асортимент, загальна кількість товару, розмір партій, ціна за одиницю, загальна вартість партії, умови та строки поставки передбачаються в рахунках-фактурах, видаткових накладних та специфікації, які є невід`ємною частиною договору (пункти 1.2, 1.3 договору).
Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки між сторонами проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на підставі виставлених Продавцем рахунків-фактур на кожну партію товару. 
Про виконання умов даного договору, як констатовано судами, свідчать специфікації № 016-Тр/14-05 від 31.01.2015, № 016-Тр/14-04 від 21.01.2015, № 016-Тр/14-03 від 05.01.2015, № 016-Тр/14-02 від 19.12.2014, № 016-Тр/14-01 від 18.12.2014; видаткові накладні №5 від 31.01.2015, №4 від 21.01.2015, №1 від 05.01.2015, №12 від 19.12.2014, №2 від 18.12.2014; рахунки-фактури від 31.01.2015, 21.01.2015, 05.01.2015, 19.12.2014, 18.12.2014. 
Контрагентом на адресу позивача виписані податкові накладні №5 від 19.12.2014, №2 від 18.12.2014, №1 від 05.01.2015, №3 від 21.01.2015, №631.01.2015, №4 від 21.01.2015.
Також, 05.01.2015 між Товариством (Покупець) та ТОВ «Трансремсервіс» (Постачальник) укладено договір № 02-Тр/15, предметом якого є поставка запасних частин, матеріалів та обладнання, необхідних для ремонту залізнодорожньої техніки.
Згідно пункту 1.2 договору загальна вартість товару орієнтовно складає              240000,00 грн., у тому числі ПДВ 40000,00 грн. 
Номенклатура, асортимент, загальна кількість товару, розмір партій, ціна за одиницю, загальна вартість партії, умови та строки поставки передбачаються в рахунках-фактурах та видаткових накладних, специфікації, які є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).
У відповідності до пунктуів 3.1, 3.2 договору товар поставляється партіями на умовах, вказаних в рахунках-фактурах та видаткових накладних. Датою поставки товару є дата виписки Продавцем видаткової накладної. 
Як передбачено пунктом 4.1 договору розрахунки між сторонами проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на підставі виставлених Продавцем рахунків-фактур на кожну партію товару. 
Поставка товару за даним договором, як встановлено судами, підтверджується специфікацією № 02-Тр/15-01 від 21.01.2015, видатковою накладною № аде00000003 від 21.01.2015, рахунком-фактурою № 02-Тр/15-01 від 21.01.2015, податковою накладною № 3 від 21.01.2015.
Виписані контрагеном податкові накладні містять усі обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 201.1 статті 201 ПК України, й на момент їх складення контрагенти позивача були зареєстрований платниками ПДВ.
Придбаний за вищевказаними договорами товар було використано Товариством у власній діяльності, про що свідчать договори з ремонтних робіт з ТОВ «НПП «Дизельсервіс», ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», ВАТ «Запоріжсталь», ПАТ «Краснодонвугілля», ТОВ «Юженергосервіс», ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», акти приймання-передачі матеріалів, акти виконаних робіт, специфікації, акти передачі використаних матеріалів. 
Оплату за отриманий товар проведено позивачем у повному обсязі (банківські виписки по рахунку за грудень 2014 року, січень 2015 року). 
Додатково судами досліджено акт приймання-передачі виробничих майданчиків та залізнодорожніх шляхів від 02.01.2014, який складено на виконання умов договору оренди майданчиків виробничих приміщень та виробничого обладнання № 9/1 від 02.01.2014 з метою подальшого використання Товариством у діяльності з ремонту рухомого складу. 
В спростування доводів податкового органу щодо неподання до перевірки оригіналів первинних документів (під час перевірки було подано засвідчені копії таких документів) судами встановлено, що між позивачем (Замовник) та незалежною аудиторською фірмою ТОВ «Аудиторська фірма «ЛІГА» (Зберігач) укладено договір тимчасового зберігання документів № 31/143.21 тз, відповідно до умов якого Товариство передає, а Зберігач приймає на зберігання протягом строку дії договору документи про фінансово-господарську діяльність Замовника, у тому числі первинні бухгалтерські документи, регістри обліку та форми звітності, за період 2010-2014 роки, за який передбачається проведення аудиторської перевірки. 
31.01.2015 між сторонами вказаного договору складено акт прийому-передачі документів, згідно якого передано первинну документацію за період з 31.01.2013 по 31.01.2015, а саме: журнал реєстрації за 2013, 2014 роки та по 31.01.2015 включно; договори, акти виконаних робіт, банківські виписки, накладні, податкові накладні за 2013, 2014 роки та по 31.01.2015 включно. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "ЛІГА" листом №194 повідомило позивача про неможливість передачі оригіналів документів останньому у зв`язку з відсутністю доступу до сховища, яке знаходиться у м.Луганську й тимчасовим призупиненням роботи товариства.  
На підставі зазначених обставин та наведених доказів, оцінка яким була надана з дотриманням норм процесуального законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами документально підтверджені та фактично здійснені з метою використання в оподатковуваних операціях; відповідачем же - суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в ході розгляду справи не доведено обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування податкового кредиту з ПДВ.
Не надано й доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагента трудових та інших ресурсів, які були їм необхідні, однак відсутні.
Відсутність же товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості та паспортів на товар в даному випадку не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, оскільки останні не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. 
Підсумовуючи викладене, суди прийшли до висновку про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із згаданим контрагентом, підставою для яких стали лише припущення контролюючого органу та недоведені обставини.
Доводи ж касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в акті перевірки та з урахуванням яких суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи, й по суті зводяться лише до їх переоцінки.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій й задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду