ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/22361/15
адміністративне провадження №К/9901/11308/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Глорія Трейд" до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. від 09.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі суддів Вівдиченко Т.Р., Петрика І.Й., Сорочко Є.О. від 25.10.2016,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Глорія Трейд" (далі - ТОВ «ТД «Глорія Трейд», Товариство, позивач) звернулося з позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; далі - Департамент, відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: 
-          визнати неправомірними дії розпорядника публічної інформації - Департаменту щодо прийняття рішення про оприлюднення 30.06.2015 на офіційному веб-порталі Департаменту графіку проведення демонтажу незаконних МАФ та ТС, який у пунктах під №335-347 містить неправдиву інформацію щодо правового статусу споруд, їх власника та їх кількості;
-          визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача, яке оформлено листом від 16.10.2015 №004-10344, за підписом заступника директора Департаменту (далі - спірне рішення);
-          зобов`язати відповідача утриматися від прийняття рішень щодо нежитлового приміщення будівлі (літ. Н), площею 424,2 кв.м., щодо капітальної споруди (літ. М), площею 260,9 кв.м., щодо нежитлового приміщення будівлі (літ. О) площею 208 кв.м., розташованих на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:78:098:0131) за адресою: м. Київ, площа Дружби Народів, 6, пов`язаних з позбавленням чи з обмеженням ТОВ «Торговий дім «Глорія Трейд» у здійсненні права приватної власності, зареєстрованого 31.01.2014 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно згідно витягів серії ЕАІ №681648, №681644, №681646.
2.          В обґрунтуванні позову зазначалось, що визначені Департаментом у спірному рішенні об`єкти демонтажу не є тимчасовими спорудами, натомість відносяться до об`єктів нерухомого майна - споруд торговельного призначення, які належать позивачу на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі - продажу й таке речове право на ці споруди зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.
3.          Відтак, Товариство наполягало на тому, що відповідач, який наділений правом вирішувати питання стосовно демонтажу лише тимчасових споруд, малих архітектурних форм чи інших об`єктів благоустрою, вийшов за межі своїх повноважень, прийнявши спірне рішення про демонтаж належних позивачу об`єктів нерухомості - нежитлових приміщень і капітальної споруди, на які у встановленому законом порядку зареєстровано право власності.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2016. залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016, позов задоволено частково та скасовано спірне рішення Департаменту. В решті позову відмовлено.
5.          Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що, як встановлено у ході судового розгляду цієї справи, зазначені у спірному рішенні відповідача об`єкти не належать до тимчасових споруд або малих архітектурних форм, а тому Департамент не мав повноважень на проведення їх демонтажу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6.          Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, Департамент подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.          Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30.06.15 на офіційному веб-порталі Департаменту оприлюднено графік проведення демонтажу незаконних МАФ та ТС, де за №№335-347 вказані споруди, розташовані за адресою: місто Київ, площа Дружби Народів ,6, як належать підприємству ТОВ «Глорія Трейд».
8.          Окрім цього, 13.10.2015 посадовими особами відповідача проведено перевірку правомірності встановлення малих архітектурних форм (тимчасових споруд) за адресою: Київ, Оболонський район, площа Дружби Народів, 6.
9.          За результатами проведеної перевірки відповідачем встановлено порушення ТОВ «Глорія Трейд» Правил благоустрою міста Києва, затверджені рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 (далі - Правила №1051/1051), а саме підпункту 13.3.1 пункту 13.3, підпункту 20.1.1 пункту 20.1, у зв`язку із чим винесено приписи №1513509, 1513508,1513510 від 13.10.2015, відповідно до яких запропоновано усунути порушення шляхом «надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасових споруд. В разі ненадання вказаних у приписі документів демонтувати тимчасові споруди власними силами, відновити благоустрій. В разі невиконання вимог припису будуть вжиті заходи згідно чинного законодавства». Як вбачається з вказаних приписів їх «наклеєно на тимчасові споруди, здійснено фотофіксацію».
10.          В подальшому, відповідачем було прийнято рішення вигляді доручення №390/10-15, оформлене листом від 16.10.2015 за №004-10344, адресоване КП «Київблагоустрій», яким вимагалося вжити заходів шляхом демонтажу відповідно до вимог чинного законодавства самовільно встановлених елементів благоустрою в разі відсутності проектно-дозвільної документації на розміщення торгівельних рядів з ролетів або кіосків за адресою: м . Київ, Оболонський район, площа Дружби Народів, 4 (6) та 6, підприємство ТОВ «Глорія Трейд», приписи №1513509, 1513508,1513510 від 13.10.2015.
11.          Судами також встановлено, що Товариство є власником нежитлового приміщення будівлі (літ. Н), площею 424,2 кв.м., капітальної споруди (літ. М), площею 260,9 кв.м. та нежитлового приміщення будівлі (літ. О) площею 208 кв.м., розташованих на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:78:098:0131) за вказаною вище адресою, які належать йому на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 31.01.2014, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№4529340,№4529355,№4529330).
12.          Вказані вище об`єкти закінчені будівництвом і готові до експлуатації відповідно до декларацій про готовність об`єктів до експлуатації №KB143I534110778, №кВ 143153410784, №кВ 143153410796. При цьому, поштова адреса їм не присвоювалась.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13.          У касаційній скарзі наводяться аргументи про те, що належним Товариству об`єктам нерухомості не присвоювалися поштові адреси, у зв`язку з чим відсутня можливість їх достовірної ідентифікації з визначенням їх точного місця розташування на земельній ділянці. Відтак, Департамент наполягає на тому, що суди попередніх інстанцій, повинні були встановити, чи дійсно припис і спірне рішення (доручення) Департаменту про демонтаж стосувались саме тих об`єктів нерухомості, право власності яких зареєстровано за позивачем.
14.          Скаржник зазначав і про те, що будь-яким об`єктам нерухомості на території м. Києва не присвоювалась адреса - площа Дружби Народів , будинок 6 літ . « О » , « М », «Н» . Відсутні такі відомості й у містобудівному кадастрі міста Києва.
15.          До того ж, як зазначає скаржник, у Товариства відсутнє зареєстроване у встановленому законом порядку право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщенні об`єкти нерухомого майна, які, як він вважає, доручено демонтувати згідно з спірним рішенням.
16.          Департамент наголошував й на відсутності у матеріалах справи будь яких доказів, які б давали можливість визначити фактичне місцерозташування належних Товариству об`єктів нерухомості. При цьому, як зазначає відповідач, суди не з`ясували природи їх виникнення, оскільки, окрім витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у матеріалах справи не міститься жодних інших документів з ідентифікуючими ознаками таких споруд (приміщень).
17.          У додаткових поясненнях, надісланих до Вищого адміністративного суду України, Департамент вказує й на те, що суди попередніх інстанцій мали перевірити зібрані у справі докази з метою з`ясування дійсного статусу споруд, стосовно демонтажу яких видано спірне доручення, а саме встановити, чи належать такі до об`єктів нерухомого майна, або ж є тимчасовими спорудами, від чого напряму залежить вирішення цього спору.
18.          Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19.          Відповідно до    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
20.          Згідно з положеннями частини другої    статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.          Тож, суди попередніх інстанцій мали з`ясувати, чи були оскаржувані дії та рішення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинені та прийняті в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії та рішення здійсненні та прийняті на законних підставах.
22.          Згідно з статтею 5 Закону України від 06.09.2005 №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон №2807-IV) управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
23.          В свою чергу, за приписами підпункту 6.7 пункту 6 Положення про Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 94 від 27.01.2011, Департамент має право здійснювати у встановленому порядку демонтаж та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених тимчасових споруд та елементів благоустрою, рекламних носіїв, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів тощо.
24.          За визначенням розділу І Правил №1051/1051, тимчасова споруда - це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо.
25.          Визначення тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності наведено і в частині другій статті 28 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI), згідно з яким це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. 
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
26.          Підпунктом 13.3.1 пункту 13.3 розділу ХІІІ Правил № 1051/1051 передбачено, що у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київблагоустрій» вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту.
27.          На підставі аналізу наведених правових норм вбачається, що Департамент наділений повноваженнями приймати рішення щодо демонтажу та здійснювати відповідний демонтаж виключно щодо об`єктів, які належать до тимчасових споруд у розумінні Правил №1051/1051.
28.          Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №826/20088/16.
29.          Таким чином, суди попередніх інстанцій мали перевірити, чи належить будівля, щодо якої прийнято рішення про її демонтаж, до тимчасових споруд у розумінні Правил №1051/1051.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
30.          За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій, насамперед, повинні були з`ясувати обставини справи з перевіркою їх належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, стосовно приналежності об`єктів, вказаних у спірному рішенні (дорученні) Департаменту, до тимчасових споруд.
31.          Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову лише виходячи з того, що за Товариством рахуються приміщення і споруди, на які зареєстровано право власності й такі об`єкти розташовані на земельній ділянці у м . Києві в Оболонському районі на площі Дружби Народів, 6 .
32.          В той же час, суди не врахували, що за визначенням пункту 1.4 Положення про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради 22.05.2013 №337/9394 (далі - Положення №337/9394), адреса - структурований опис сукупності реквізитів місця розташування об`єкта нерухомості на місцевості, що однозначно визначає даний об`єкт. Елементами адреси є реквізити, що описують місце розташування об`єкта нерухомості на території міста.
33.          У цьому ж пункті Положення наведені й інші визначення, а саме: об`єкт нерухомого майна (об`єкт нерухомості) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (будівлі, споруди, майнові комплекси), переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення; об`єкти адресації - усі об`єкти нерухомості (будівлі, споруди, майнові комплекси), земельні ділянки, а також гаражні кооперативи, садівничі (дачні) товариства (кооперативи), комплекси індивідуальної малоповерхової житлової забудови (котеджні містечка); геопросторові дані - дані про об`єкти та явища реального світу, що мають безпосередню або опосередковану прив`язку до місцезнаходження на Землі, яке визначено у певній системі просторово-часових координат; набори даних про такі об`єкти та зв`язки між ними; геоінформаційна система (ГІС) - інформаційна система, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання та розповсюдження геопросторових даних.
34.          Також, за змістом пунктів 1.5, 1.6 Положення №337/9394 Реєстр адрес є складовою інформаційних ресурсів системи Містобудівного кадастру міста Києва. Інформація про адреси об`єктів нерухомості належить до базових геопросторових даних міської інфраструктури геопросторових даних міста.
Метою створення та функціонування Реєстру адрес, удосконалення реєстрації адрес та їх змін, окрім іншого, є: систематизація та унормування подання інформації щодо адресної ідентифікації об`єктів нерухомості в різних документах, базах даних та інформаційних системах міста; централізований облік юридично правильних адрес будівель, споруд, майнових комплексів на різних етапах їхнього життєвого циклу, а також місця розташування (адреси) земельних ділянок; забезпечення відповідності адреси будівлі, споруди, майнового комплексу а також місця розташування (адреси) земельної ділянки, вказаної у пред`явленому заявником документі, юридично правильній адресі чи місцю розташування земельної ділянки (адресі), зареєстрованій у Реєстрі адрес.
35.          Враховуючи, що належним Товариству об`єктам нерухомості, щодо яких за останнім зареєстровано право власності, поштова адреса не присвоювалась, а у містобудівному кадастрі відсутні будь які відомості про об`єкти нерухомості, розміщені на земельній ділянці у м. Києві в Оболонському районі на площі Дружби Народів, 6 , суди попередніх інстанцій повинні були, на підставі, зокрема, геопросторових або інших даних, з`ясувати точне місцезнаходження на цій земельній ділянці усіх об`єктів, ідентифікувати їх і встановити фактичне місцерозташування останніх.
36.          Без встановлення цих обставин справи неможливо визначати, чи співпадає місцерозташування на вищевказаній земельній ділянці належних Товариству на праві приватної власності об`єктів з спорудами, про які іде мова у спірному дорученні, а також достовірно переконатись у тому, що такі об`єкти фактично перебувають на місцевості.
37.          Більше того, оскільки Правилами №1051/1051 передбачено повноваження Департаменту приймати рішення щодо демонтажу та здійснювати відповідний демонтаж виключно щодо об`єктів, які належать до тимчасових споруд, то суди повинні були з`ясувати, чи підпадають зазначені у спірному рішенні відповідача споруди під визначені законодавством ідентифікуючи ознаки тимчасових споруд.
38.          Вирішуючи цей спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що вказані у дорученні Департаменту споруди не є тимчасовими виходячи лише з того, що такі мають площу більше ніж 30 кв.м.
39.          Поряд із цим, як у приписах, видання яких передувало прийняттю Департаментом спірного рішення, так і у самому рішенні не вказана площа споруд, які підлягають демонтажу, при цьому, у Правилах №1051/1051 взагалі відсутній такий критерій класифікації тимчасової споруди як її площа, а у статті 28 Закону №3038-VI мова іде про закрите приміщення для тимчасового перебування людей, павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру, наявність якого не є обов`язковою. 
40.          Отже, перевищення площі споруди у 30 кв.м. не свідчить про те, що така не є тимчасовою, позаяк для встановлення її дійсного статусу належить здійснити перевірку за усіма критеріями і ознаками, визначеним законодавством, зокрема, з`ясувати, поверховість споруди, матеріали і конструкції, з яких вона виготовлена, улаштування заглибленого фундаменту, тощо, а також можливість її переміщення без втрати цільового призначення і основних властивостей.
41.          Суди ж попередніх інстанцій цих обставин справи не з`ясували, а тому дійшли передчасного висновку про незаконність спірного рішення Департаменту.
42.          Згідно з частинами першою, другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
43.          Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
44.          Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи та витребуваних необхідних документів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
45.          Як зазначається у Рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині 3 статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).
46.          Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
47.          Водночас, до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
48.          Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
49.          Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
50.          Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
51.          У пункті 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Проніна проти України" (заява №63566/00), пункті 13 рішення у справі "Петриченко проти України" (заява №2586/07) та пункті 280 рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява №42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
52.          Крім цього, у пункті 42 рішення у справі "Бендерський проти України" (заява №22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
53.          Таким чином, згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку про такі критерії умотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
54.          За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
55.          Своєю чергою, за змістом частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
56.          Як встановлено під час касаційного розгляду справи, суди попередніх інстанцій не забезпечили повного і всебічного з`ясування обставин даної справи з перевіркою їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, та застосуванням усіх наданих їм процесуальним законом повноважень з цією метою, а тому ухвалили судові рішення, які не відповідають закону.
57.          Вищезазначене свідчить про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, й це, у розумінні  частини другої статті 353 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд.
58.          Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід врахувати викладені в цій постанові висновки Верховного Суду, повно і всебічно встановити обставини справи, що стосуються спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, надати їм належну юридичну оцінку, перевірити їх доказами та ухвалити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
59.          Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
60.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                                                                                                                                        Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                          І.В. Желєзний