Постанова
Іменем України
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 663/1292/17
провадження № 61-16605св19
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
23 червня 2017 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», банк), перейменований у Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2009 року в розмірі 88 426,32 грн.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 06 лютого 2009 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 13 100,00 грн у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідач погодився на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Пунктом 1.1.3.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
Отже, між сторонами укладений договір, за яким у них виникли обов`язки: у кредитора - інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки за картковим рахункам на умовах, зазначених у пункті 1.1.3.1.9. договору; у позичальника - отримувати виписки про стан і здійснення операції за картковим рахункам (пункт 1.1.2.1.5.). Згідно з пунктом 1.1.5.2. договору неотримання чи несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за Договором.
Відповідно до пунктів 1.1.6.1., 1.1.6.2. договору зміни в Умови та Правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.
У разі незгоди зі змінами Умов та Правил або Тарифів клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови пункту 2.1.1.5.4. договору.
У пункті 2.1.1.5.5. договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Також відповідач зобов`язаний згідно з пунктом 2.1.1.5.7. слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (пункт 1.1.1.63. договору), а у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідно до пункту 2.1.1.5.6. на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.
У пункті 2.1.1.7.6. договору передбачена сплата позичальником штрафу (500,00 грн + 5 % від суми позову) за порушення строків платежів.
Відповідно до пунктів 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. договору банк вправі вимагати дострокового виконання зобов`язань при невиконанні боржником обов`язків за договором.
На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16 травня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 88 426,32 грн, яка складається з: 29 124,72 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20 776,50 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 33 838,13 грн - заборгованість за пенею; 500,00грн - штраф (фіксована частина); 4 186,97 грн - штраф (процентна складова).
03 квітня 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати протиправним підвищення банком процентної ставки за договором від 06 лютого 2009 року, який укладений між ним і                                                ПАТ КБ «ПриватБанк», - з 01 вересня 2014 року - до 34,8 % на рік; з 01 квітня     2015 року - до 43,2 % на рік.
Зустрічний позов мотивований тим, що за укладеним 06 лютого 2009 року між ним і банком договором про надання банківських послуг плата складає 2,5 % на місяць (30 % на рік). Закон України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником. 01 вересня 2014 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 2,9 % на місяць (34,8 % на рік), а з 01 квітня 2015 року - до 3,6 % на місяць (43,2 % на рік). Ці дії суперечать частині четвертій статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» і частинам другій і третій статті 1056-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зазначене підвищення розміру процентної ставки є неправомірним і таким, що порушує права споживача.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 21 березня                     2019 року в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено, визнано неправомірним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за договором від 06 лютого 2009 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» з 01 вересня 2014 року до 34,8 % на рік та з 01 квітня 2015 року до 43,2 % на рік.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до частин другої і третьої статті 1056-1 ЦК України (в редакції яка діяла з початку 2009 року по вересень 2011 року, в тому числі в період затвердження Умов та Правил надання банківських послуг на час укладення кредитного договору) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком у односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів у односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» у частині права банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку є нікчемними та не приймаються судом до уваги.
Тому зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання неправомірним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за кредитом з 01 вересня 2014 року до 34,80 % і з 01 квітня 2015 року до 43,20 % є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Таким чином, позивачем за первісним позовом неправомірно збільшувалася процентна ставка та розмір заборгованості відповідача за первісним позовом має розраховуватися за процентною ставкою 30 % річних.
Оскільки в кредитному договорі ОСОБА_1 не зазначено, що процентна ставка за ним є змінюваною, не відображений порядок її розрахунку, її елементи, формула, відсоткова ставка за цим договором є фіксованою. З наказів про підвищення процентних ставок від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682 і від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838 також не вбачається порядок їх розрахунку та обґрунтованість їх підвищення, за виключенням посилань на збереження доходності продукту. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження обізнаності ОСОБА_1 про підвищення процентної ставки.
З розрахунку заборгованості по кредиту, наданого представником відповідача за первісним позовом, вбачається, що заборгованість станом на 16 травня 2017 року за тілом кредиту складає 655,01 грн, заборгованість з відсотків, виходячи з 30 % річних, складає 10,37 грн, а за пенею - 00,00 грн. За очевидної неправильності розрахунку банку та відсутності іншого розрахунку позивача суд бере за основу вищевказаний розрахунок.
Позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, оскільки станом на 16 травня 2017 року у ОСОБА_1 згідно з наданого ним розрахунку відсутня прострочена заборгованість.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення, зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача задоволено частково, визнано неправомірним підвищення                                 ПАТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки за договором від 06 лютого 2009 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», з 01 квітня 2015 року - до 43,2 % на рік, в решті позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до                            ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача відмовлено, первісний позов                 ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь                                  АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 лютого                              2009 року в розмірі 29 124,72 грн, у решті позовних вимог за первісним позовом                    ПАТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1 665,33 грн.
Постанова суду мотивована тим, що в заяві позичальника зазначена базова процентна ставка. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та процентів.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на підставі статей 207, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Між сторонами укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку пені та штрафу.
У заяві зазначено, що базова процентна ставка становить 36 % на рік, її зміна не передбачена. Зазначення процентної ставки первісно 30 % на рік, а з 01 вересня 2014 року 34,8 % на рік не суперечить інтересам позичальника та вписується в умови договору. Натомість її підвищення з 01 квітня 2015 року до 43,2 % на рік є таким, що не передбачено умовами договору.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, визнавши неправомірним підвищення банком процентної ставки за договором від  06 лютого 2009 року з 01 квітня 2015 року - до 43,2 % на рік. Станом на 31 березня 2015 року, коли процентна ставка становила 34,8 %, заборгованість по процентах була відсутня. І лише станом на            31 травня 2015 року, вже після неправомірного підвищення процентної ставки до 43,2 % на рік, заборгованість по процентах склала 405,28 грн.
Станом на 16 травня 2017 року, коли процентна ставка вже становила                          43,2 %, заборгованість по процентах склала 20 776,50 грн.
З урахуванням відсутності іншого розрахунку заборгованості, який містив би посилання на процентну ставку в 34,8 % (тобто в межах умов кредитного договору), відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (20 776,50 грн).
За розрахунком заборгованості заборгованість по тілу кредиту складає                            29 124,72 грн, саме така сума коштів і має бути стягнута з позичальника на користь банку. 
Не може бути прийнятий до уваги розрахунок заборгованості, наданий ОСОБА_1 , за яким станом на 16 травня 2017 року наявна заборгованість у розмірі 655,01 грн, а за відсотками - 10,37 грн, за пенею - 0,00 грн, оскільки він враховує лише заборгованість, яка склалася з 25 грудня 2015 року, та не враховує заборгованість, яка вже існувала до 25 грудня 2015 року, з якої станом на                       31 травня 2015 року наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі                               13 097,02 грн. Крім того, наданий стороною позичальника розрахунок не враховує в повній мірі витрати клієнтом кредитних коштів, що вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, зокрема, 26 грудня 2015 року - 3 614,13 грн, 26 січня 2016 року, 26 лютого 2016 року, 26 березня 2016 року, 26 квітня                       2016 року,  26 травня 2016 року, 26 червня 2016 року, 26 липня 2016 року,                         26 серпня 2016 року - по 3 085,85 грн, 26 вересня 2016 року, 26 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року - по 2 059,42 грн, 01 травня 2017 року - 100,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
02 вересня 2019 рокуОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року, просив скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року в частині вирішення зустрічного позову та залишити в силі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2019 року, зупинити виконання постанови Херсонського апеляційного суду від             30 липня 2019 року.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга мотивована тим, що в пункті 60 постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у цивільній справі № 733/608/16-ц зазначено, що заборгованість за договором підтверджується первинними документами, оформленими відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що фіксують вчинення господарської операції. 
Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не є первинним документом і не може бути доказом безспірності розміру вимог банку. Виписка з рахунку не є первинним документом. Банк не надав судам попередніх інстанцій первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки. 
ОСОБА_1 користувався платіжною карткою «Універсальна» для отримання грошових коштів в кредит до 25 грудня 2015 року, після цього платіжну картку для отримання грошових коштів у кредит більше не використовував, а лише за допомогою платіжної картки вносив кошти на погашення кредитної заборгованості.
Станом на 16 травня 2017 року в ОСОБА_1 була відсутня прострочена заборгованість, а тому суд першої інстанції законно відмовив банку в задоволенні позовних вимог. 
Позиції інших учасників 
У жовтні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
Відзив мотивований тим, що банк надав всі докази, які підтверджують факт використання кредитних грошових коштів з боку первісного відповідача, відповідач не надав жодного доказу повернення банку кредитних коштів, які він використовував на власний розсуд. 
Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, наявну заборгованість на погашає. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною третьою статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Фактичні обставини, встановлені судом 
06 лютого 2012 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій він виявив бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з  базовою процентною ставкою 36% на рік, порядком погашення заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 7 % від суми заборгованості.
Відповідно до довідки про умови кредитування процентна ставка дорівнює 2,5 % на місяць (тобто 30 % на рік), порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн, строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.
Згідно з довідкою про видачу кредитних карт, яка за клопотанням банку та за згодою представника відповідача долучена при апеляційному розгляді справи, ОСОБА_1 згідно з кредитним договором від 06 лютого 2009 року отримав картку                                       № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня лютого 2013 року. Потім він отримував ще 11 карт, з яких остання - № НОМЕР_2 , дата відкриття -                    21 липня 2016 року та терміном дії - грудень 2019 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Доводи касаційної скарги про те, що судами не врахована відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт видачі кредиту та його погашення, є безпідставними.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Твердження відповідача про необхідність підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку господарських операцій - видачі кредитних коштів не відповідають обставинам справи, оскільки кредитні кошти надавалися банком шляхом встановлення кредитного ліміту, який використовувався відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської карти. Банком надано виписку з рахунку позичальника, що відображає деталі операцій, проведених з використанням кредитних коштів, сум відповідних операцій та залишок на картці після відповідних операцій, що не спростовані відповідачем. 
Доводи відповідача про те, що з грудня 2015 року він не використовував банківську картку, стосовно якої встановлено кредитний ліміт, є безпідставними, оскільки не підтверджуються наявними в справі доказами. 
Відповідачем не надавалися докази на спростування даних, вказаних у виписці з рахунку позичальника та не заявлялися клопотання про витребування доказів на підтвердження зазначених заперечень.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційним судом надано відповідну правову оцінку доказам, наданим сторонами, на підставі якої аргументовано відхилено доводи відповідача щодо відсутності в нього заборгованості перед банком.
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду, неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені апеляційним судом і не знайшли свого підтвердження, з приводу чого судом докладно викладено мотиви в оскаржуваній постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Апеляційним судом правильно встановлені обставини справи, застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, в зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 178, 183, 395, 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	В. М. Ігнатенко   В. С. Жданова   	
 	В. О. Кузнєцов