Справа № 127/3127/19
Провадження № 22-ц/801/691/2020
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року	Справа № 127/3127/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Копаничук С.Г.
суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.
при секретарі: Богацькій О.М.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду від 20 січня 2020 року, постановлене в приміщенні цього суду під головуванням Воробйова В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -
В с т а н о в и в :
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Вінницької міської ради , про встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Зазначила, що на підставі рішення третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 13.09.2006 року ,вона є власником 23/50 частин будинковолодіння за вказаною адресою, іншим співвласником якого є її брат- відповідач ОСОБА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №617 від 02.10.1980 року за колишнім власником будинку була закріплена в постійне користування земельна ділянка в розмірі 479 кв. м.
Поділ будинку між колишніми співвласниками було здійснено рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.09.1986 року у справі №2-241-1986.
Маючи намір скористатись правом на безоплатну приватизацію частини ділянки,необхідної для обслуговування її частини будинку,при замовленні кадастрового плану було виявлено та підтверджено актом прийому передачі межових знаків на зберігання, що в дійсності земельна ділянка за даною адресою має розмір 447 кв. м. 
Посилаючись на те, що для приватизації необхідно надати Вінницькій міській раді документи та технічні матеріали, які підтверджують розмір тієї частини земельної ділянки ,яка перебуває в її користуванні ,а встановлення порядку користування можливе лише в судовому порядку ,просила встановити такий порядок відповідно до висновку судової земельно – технічної експертизи. 
Ухвалою Вінницького міського суду від 03.05.2019 року для визначення можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників у будинковолодінні у справі призначена судова земельно - технічна експертиза.
04.12.2019 року позивачка подала до суду заяву про зміну предмету позову ,у якій просила встановити порядок користування земельною ділянкою по 5 варіанту висновку судової земельно - технічної експертизи. Однак, 09.12 2019 року знову подала до суду заяву про зміну предмету позову ,у якій просила встановити порядок користування земельною ділянкою вже по 4 варіанту судової експертизи, згідно якого їй виділяється в користування земельна ділянка площею 161 кв. м., ОСОБА_2 – площею 196 кв. м. ,а ділянка в 90 кв. м. виділяється сторонам для спільного користування. 
Ухвалою Вінницького міського суду від 16 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 09.12.2019 року було прийнято до провадження . 
Рішенням Вінницького міського суду від 20.01.2010 року позов задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 447 кв. м. по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 відповідно до варіанту №5 висновку експерта Вінницької торгово -промислової палати від 08.11.2019 року ,згідно якого ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 147 кв. м., позначеної на плані рожевим кольором ,а ОСОБА_2 – земельною ділянкою площею 182 кв. м. Земельна ділянка площею 118 кв. м. виділена в спільне користування в рівних частинах –по Ѕ частині кожному. В решті вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1109,70 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити і встановити порядок користування земельною ділянкою сторонами за 4 варіантом висновку експерта Вінницької торгово -промислової палати від 08.11.2019 року, виділивши їй в користування земельну ділянку площею 161 кв. м., ОСОБА_2 – площею 196 кв. м. ,а ділянку площею 90 кв. м. залишити в спільному користуванні сторін. Зазначила, що обраний судом варіант порушує норми ДБН Б 2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» ,оскільки передбачає для обслуговування будинку 0,68 метра, в той час як відстань до межі суміжної ділянки від найбільш виступаючої частини конструкції стіни повинна бути не менше 1 метра .Цим порушено п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» щодо врахування судами можливості нормального користування будинку і здійснення догляду за ним. Крім того, суд не врахував, що п.6.1.27 ДБН Б 2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» передбачає проїзд лише до окремо розташованих житлових будинків або груп будинків , який уже існує ,а не до окремих частин будинку чи господарських будівель (крім гаражів) .Оскільки забезпечення додаткового в`їзду до частини будинку не передбачено ,висновок та рішення суду про необхідність забезпечення під`їзду співвласникам шириною 3 метри на відстані 0,68 см від стіни будинку іншого співвласника є необгрунтованим .
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Часник О.Д. вважає доводи апеляційної скарги безпідставними ,а рішення суду законним і обгрунтованим .
Заслухавши доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на підставі рішення третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 13.09.2006 року належить право власності ,зареєстроване 05.10.2006 року на 23/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 . Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини будинку від 27.03.1998 року належить 27/50 частини вказаного будинку ( АДРЕСА_4 ) .Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 02.10.1980 року № 617, за будинковолодінням колишнього власника ОСОБА_3 , який мешкав по АДРЕСА_5 , було закріплено земельну ділянку площею 479 кв.м. Згідно додатку №3/62 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів №200 від 04.06.1987 року житловому будинку АДРЕСА_3 а було присвоєно №18 .Відповідно до кадастрового плану, виготовленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» 10.12.2018 року, встановлено ,що площа спірної земельної ділянки зменшилась і становить 447 кв. м. (а. с. 14). Як позивач ,так і відповідач не мають жодних претензій щодо площі земельної ділянки до суміжних землевласників та землекористувачів, що підтверджується актом прийому-передачі їм межових знаків на зберігання від 10.12.2018 року (а. с. 15-16).
Висновком судового експерта Вінницькою торгово-промислової палати №ОС-353 від 13.11.2019 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи було надано п`ять можливих варіантів встановлення між сторонами порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 –му АДРЕСА_2 . Під`їзд до вказаної земельної ділянки здійснюється з АДРЕСА_1 по дорозі з насипним покриттям.
Судом встановлено і сторонами не заперечується, що з протилежного від в`їзду на земельну ділянку боку розташована вбиральня «В» ,що перебуває у користуванні ОСОБА_3 .
Постановляючи рішення у справі про встановлення порядку користування вказаною земельною ділянкою відповідно до 5 варіанту висновку експерта, суд виходив із того ,що обставина місцезнаходження вбиральні не підлягає доказуванню, а необхідність її обслуговування відповідною спецтехнікою (асенізаторським автомобілем) з метою дотримання вимог санітарних норм і правил,є загальновідомою обставиною. При цьому суд врахував розмір відхилення від ідеальних часток співвласників; можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним; розташування господарських будівель та споруд співвласників; можливість проходу та проїзду з вулиці на подвір`я, а також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки та вважав ,що найбільш оптимальним варіантом встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою для сторін буде саме варіант №5 висновку експерта №ОС 353 від 08.11.2019 року, оскільки в ньому відхилення від ідеальних часток співвласників відсутнє ; розмір земельної ділянки спільного користування для проходу, проїзду співвласників є раціональним; ширина проїзду є найбільш оптимальною, що надасть можливість нормального проходу та під`їзду та забезпечить належне користування сторонами їх частинами будинковолодіння і здійснення догляду за ними.
Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна,,оскільки суд не в повній мірі встановив обставини у справі,зокрема,щодо підстав та строків набуття сторонами права користування спірною земельною ділянкою та обрання оптимального варіанту встановлення порядку такого користування.
Як вбачається з матеріалів справи ,будинок АДРЕСА_6 згідно рішення Староміського районного суду м.Вінниці від 23.09.1986 року був поділений між батьками сторін ,що розлучились, при цьому ОСОБА_3 на праві власності стало належати 23/50 частин будинку,а ОСОБА_4 -27/50 частин.
Відповідач ОСОБА_2 став власником 27/50 частин будинку АДРЕСА_6 ,1979 року побудови , на підставі договору дарування їх матір`ю- ОСОБА_4 від 27.03.1998 року,згідно якого на земельній ділянці розташовано житловий будинок «А» з прибудовою,із ракушечника ,обкладений цеглою,житловою площею 56,2 кв. м.,огорожі 1,хлів «Б», вбиральня В». У постійне користування ОСОБА_2 відійшли коридор 1-1,кухня 1-2,коридор 1-3(1-1),кімнати 1-4(1-2),1-5(1-3)1-8(1-6),ванна 1-9(1-7),частина хліва «Б»,1\2 вбиральні «В».
Таким чином,правом власності і правом користування вбиральнею «В» має і позивачка ОСОБА_1 ,на відміну від встановлених судом обставин .
Остання на підставі рішення третейського суду при Вінницькій торгово-промисловій палаті від 23.09.1986 року про визнання договору дарування їй батьком ОСОБА_3 23/50 частин будинку дійсним та визнання права власності , набула право власності на 23/50 частину будинку з господарськими будівлями ,зареєстроване в КП ВООБТІ 05.10.2006 року. У власність ОСОБА_1 перейшли кімнати 1-6(1-4),1-7(1-5),житловою площею27,9 кв. м.,частки сараю «Б» ,погреба «п/Б»,1/2 частки вбиральні «В» . 
Згідно з роз`ясненням п. п ґ) п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами,укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно- правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ).
Відповідно до чинної на час набуття відповідачем права власності на частину будинку ст.90 ЗК Української РСР, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.
Таким чином ,до ОСОБА_2 згідно ст.90 ЗК Української РСР перейшло від відчужувача ОСОБА_4 і право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. 
Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна норма міститься і в ч.1 ст. 120 ЗК України.
Частиною 2 ст. 120 ЗК України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Таким чином, до ОСОБА_1 також перейшло право користування земельною ділянкою , на якій розміщений будинок в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника – ОСОБА_3 ,а отже до двох сторін перейшло право користування земельною ділянкою ,яке належало їх батькам і вони мають право на встановлення порядку користування нею.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників ,можливість проходу з вулиці на подвір`я, тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки ,суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. 
Відповідно до п.21 вказаної Постанови ,виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК ( 2768-14 ) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.
Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.
Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. 
При визначені, як найбільш оптимального, 5 варіанту висновку експерта ,суд вказав,що врахував розмір відхилення від ідеальних часток співвласників; можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним; розташування господарських будівель та споруд співвласників; можливість проходу та проїзду з вулиці на подвір`я, а також дотримання вимог архітектурно – будівельних і санітарних правил і правил протипожежної безпеки. 
Разом із тим,колегія суддів вважає,що обираючи 5 варіант висновку експерта,суд не в повній мірі оцінив вказані обставини ,зокрема, не врахував вимоги ДБН Б 2.2.-12:2019 щодо забезпечення можливості нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу з вулиці на подвір`я,а також дотримання архітектурно- будівельних та санітарних норм.
Так, згідно 5 варіанту висновку експерта, відстань для обслуговування будинку та догляду за ним складає 0,68 м,в той час як п.6.1.41.ДБН Б 2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» передбачає ,що для догляду за будинком і здійснення ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1 метр. Оскільки встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідно позивачу для отримання частини земельної ділянки у власність ,інша частина ділянки стане суміжною ,відтак, при встановленні порядку користування ділянкою необхідно дотримуватись вказаних у ДБН відстаней і, для усунення можливих конфліктів, врахувати можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним,передбачені п.19 Постанови Пленуму Верховного суду №7.
Крім того, обираючи 5 варіант суд вказав,що розмір земельної ділянки спільного користування для проходу, проїзду співвласників є раціональним, зокрема її ширина спочатку становить 3,00 метри, а потім звужується до 1,50 метри, що дає можливість під`їзду власникам (як позивачу, так і відповідачу) до будинковолодіння. Вказана ширина дозволить співвласникам вільно проходити (під`їжджати) до господарських і інженерних споруд для їх догляду та обслуговування.
Як вбачається з матеріалів справи, під`їзд до земельної ділянки здійснюється з АДРЕСА_1 по дорозі з насипним покриттям. 
Відповідно до п.6.1.41. ДБН Б 2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» класифікація вулиць та доріг окремо для міських та сільських населених пунктів наводиться в додатку Ж1, а розрахункові параметри в ДБН В 2.3-5:2018 . 
Пункт 6.1.27 ДБН Б 2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» передбачає забезпечення проїзду лише до окремо розташованих житлових будинків або груп будинків,і не передбачає проїзду ще й до окремих частин будинку, тим більше ,що відповідно до п.15.3.1. вказаних ДБН відстань від краю проїзду до зовнішніх стін будинку слід приймати 5-7 метрів,а згідно таблиці №5.2 ДБН В.2.3.-12:2018 «Вулиці і дороги населених пунктів» ширина проїзду визначена в 2,75 м ,пішохідна дорога - 0,75м. Листом Держкомбуду від 04.02.2004 року №1/23-108 зазначено ,що в ДБН відсутні нормативи по визначенню ширини проїздів та пішохідних проходів по території земельних ділянок індивідуальних забудовників. Щодо забезпечення можливості проїзду автомобіля для забезпечення очищення вигрібної ями вбиральні «В»,то як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, докази знаходження вигрібної ями під вбиральнею відсутні, вигрібна яма не зазначена у технічному паспорті взагалі, тобто юридично не існує.; у належних сторонам частинах будинку наявні туалети з каналізацією, а довжина шлангу асенізаторського автомобіля достатня для здійснення очищення вбиральні з АДРЕСА_2 без необхідності влаштування під`їзду до останньої по земельній ділянці .
Таким чином,висновок суду про те,що 5 варіант забезпечить співвласникам під`їзд, шириною 3 метри на відстані 68 см від стін будинку,є безпідставним,так як не передбачений нормативними документами ,суперечить державним будівельним нормам і правилам.
Крім того, він не відповідає і положенням п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року про залишення в спільному користуванні лише ділянок , роздільне користування якими встановити неможливо,оскільки ,як вбачається з висновку експерта ,при встановленні порядку користування земельною ділянкою за 5 варіантом у спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка,площею 118 кв.м. ,а за 4 варіантом – земельна ділянка,площею 90 кв.м. ,що і забезпечує залишення в спільному користуванні мінімальну площу спільно використовуваної ділянки 
Таким чином ,найбільш доцільним і відповідним нормам законодавчих та підзаконних актів є встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом №4 висновку земельно – технічної експертизи,проведеної експертом Вінницької торгово-промислової палати 08.11.2019 року ,за яким позивачу надається в користування земельна ділянка ,площею 206 кв.м., відповідачу - площею 241 кв.м.,а ділянка ,площею 90 кв.м. залишається у спільному користуванні сторін.
В зв`язку з викладеним ,доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають матеріалам справи і вимогам закону, а тому рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим і воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову ОСОБА_1 і встановленню порядку користування земельною ділянкою за 4 варіантом висновку земельно – технічної експертизи №ОС-353,проведеної експертом Вінницької торгово-промислової палати 08.11.2019 року ,за яким позивачу надається в користування земельна ділянка ,площею 206 кв.м., відповідачу - площею 241 кв.м.,а ділянка ,площею 90 кв.м. залишається у спільному користуванні сторін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 підлягають стягненню з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі - 6372 грн.( 768,40 - судовий збір 1 інст.,4451 грн.- правнича допомога адвоката,1152,60 грн.- судовий збір за подання апеляційної скарги.)
Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України,-
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду від 20.01.2020 року скасувати. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити .
Встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 447 кв. м. по АДРЕСА_7 між співвласниками будинку за даною адресою за 4 варіантом висновку експерта Вінницької торгово–промислової палати №ОС-353 від 08.11.2019 року, що є невід`ємною частиною рішення суду ,виділивши в користування: ОСОБА_1 – земельну ділянку, площею 161 кв. м. ,позначену у варіанті рожевим кольором ; ОСОБА_2 - земельну ділянку ,площею 196 кв. м., позначену у варіанті синім кольором; земельну ділянку, площею 90 кв. м., позначену у варіанті зеленим кольором, залишити в спільному користуванні співвласників будинковолодіння.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6372 грн. у відшкодування судових витрат .
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий : С.Г. Копаничук 

Судді: С.К. Медвецький 

В.В. Оніщук