ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
10 червня 2020 року                                                                                                  
м. Київ
провадження № 51-1579ск18
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , 
встановив:
Засуджений ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Постановою судді Верховного Суду від 29 квітня 2020 року відмовлено засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього та ОСОБА_3 для перевірки в касаційному порядку.
На адресу Верховного Суду 26 травня 2020 року надійшла повторна касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 на зазначені судові рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 398 КПК 1960 рокупри вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 370 - 372 цього ж Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 387 КПК 1960 рокузміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу, зокрема наведені у скарзі доводи й прохання мають бути конкретними та узгоджуватися між собою.
Проте, у повторній касаційній скарзі засудженого ОСОБА_2 всупереч цим вимогам процесуального закону не міститься обґрунтування необхідності скасування оскаржуваних судових рішень на підставах, передбачених ст. 398 КПК 1960 року, з огляду на положення  статей 370-372 цього Кодексу.
Засуджений ОСОБА_2 вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях,  фактичним обставинам справи, при цьому просить дати іншу оцінку доказам, дослідженим судами першої та апеляційної інстанції, що відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 рокуне може бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.
Фактично касаційна скарга ОСОБА_2 , що надійшла 26 травня 2020 року дублює зміст попередньої скарги, що була надіслана засудженим 13 квітня 2020 року, за наслідками розгляду якої 29 квітня 2020 року ухвалено рішення про відмову у витребуванні кримінальної справи.
Тобто обставини, що перешкоджають вирішенню питання про витребування кримінальної справи, не усунуті.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього та ОСОБА_3 для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                   ОСОБА_1