ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005056 пров. № А/857/4187/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                              Обрізко І.М., 
суддів                                                                                  Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,                                
за участю представника відповідача                                        Мельник Л.Я.,                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні  у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року, прийняте суддею Кузан Р.І. о 13 годині 58 хвилині у місті Львові, повний текст складений 27.12.2019 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської  міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» про зобов`язання вчинити дії,-

                                                             встановив:

Галицька районна адміністрація Львівської  міської ради (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (надалі - відповідачі), в якому просить зобов`язати наймачів квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати кондиціонер, самовільно встановлений на головному фасаді будинку АДРЕСА_2 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року задоволено адміністративний позов.
Задовольняючи позов, суд провів аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини та зроблено висновок, що АДРЕСА_3 , на фасаді будинку якого встановлено кондиціонер, знаходиться у межах історичного ареалу міста. Дозвіл на встановлення технічних елементів (пристроїв) на фасаді будинку відповідачам не видавався.
Демонтаж проводиться власниками вказаних елементів, проте розпорядження голови Галицької райадміністрації відповідачами не виконано.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі зазначає, що Галицьким райсудом м.Львова від 18.02.2020 року скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, відтак, апелянт не встановлював самовільно кондиціонер.
Крім того, вказаному позову передує ряд процедур, через відсутність яких позов безпідставний (в даній ситуації відсутня постанова про притягнення до адміністративної відповідальності).
Звертає увагу на те, що всі матеріали складалися на ОСОБА_1 , а позов подано і щодо його матері - ОСОБА_2 .
Суд не дослідив у власності кого перебуває квартира АДРЕСА_1 та будинок загалом,  і чи справді ЛМКП «Айсберг» є балансоутримувачем цього будинку. Не досліджено, чи вказаний будинок знаходиться на території, включеній до історичної спадщини Юнеско.
Не враховано, що встановлення кондиціонера на фасаді будинку не є переплануванням чи переобладнанням жилого приміщення.
Без дослідження залишилось і те, якою нормою керувався позивач, звертаючись з таким позовом, а суб`єкт владних повноважень звертається до суду у випадку, передбаченому законом.
Із матеріалів справи не вбачається, що відповідачем завдано школу, не зазначено, який публічно - правовий інтерес порушено та які негативні наслідки спричинені встановленням кондиціонера.
Також законодавство передбачає, що житлово - експлуатаційні підприємства на підставі розпорядження голови райдержадміністрації проводить демонтаж подібного об`єкта, а звертатись із подібним позовом є зайвим.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 
Галицька районна адміністрація Львівської  міської ради у відзиві на апеляційну скаргу наводить аргументацію, аналогічну мотивам оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2267 від 04.09.2019 року, виданою ЛМКП «Айсберг» у квартирі АДРЕСА_1 (власником якого є міська рада) зареєстровано двох осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
Будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг».
07.11.2018 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято постанову №252, якою за встановлення кондиціонеру на головному фасаді буд. АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
25.06.2019 року комісією ЛМКП «Айсберг» проведено обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , про що складено акт, згідно з яким за вказаною адресою самовільно влаштований кондиціонер на головному фасаді будинку АДРЕСА_2 .
03.07.2019 року ЛМКП «Айсберг» надіслало мешканцю квартири АДРЕСА_1 ,   ОСОБА_1 попередження №509 від 01.07.2019 року щодо зобов`язання демонтувати самовільно влаштований кондиціонер на головному фасаді будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до протоколу №23 від 16.07.2019 року на засіданні міжвідомчої комісії Галицького району вирішено: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - наймачам квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати кондиціонер, самостійно встановлений на головному фасаді будинку АДРЕСА_2 .
19.07.2019 року головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження №274 «Про демонтаж кондиціонера, самовільно встановленого наймачами квартири АДРЕСА_1 ».
Відповідно до п.2 вказаного розпорядження зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - наймачів квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати кондиціонер, самовільно встановлений на головному фасаді будинку АДРЕСА_2 .
Крім цього, вказаним розпорядженням затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №23 від 16.07.2019 року).
20.08.2019 року директором ЛМКП «Айсберг» затверджено акт про те, що мешканці квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали розпорядження №274 від 19.07.2019 року.
23.08.2019 року ЛМКП «Айсберг» надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попередження від 22.08.2019 року №657, яким повідомлено, що ними не виконано  розпорядження №274 від 19.07.2019 року, а саме не демонтовано самовільно встановлений кондиціонер на головному фасаді АДРЕСА_1 . 
Невиконання відповідачами обов`язку щодо демонтажу самовільно встановленого кондиціонера на головному фасаді буд.4 по вул. Театральній стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним положенням Основного Закону України кореспондує частина третя статті 24 Закону України від 21.05.1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР), якою передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
За змістом пункту 7 статті 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України від 06.09.2005 року №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон №2807-IV).
Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Пунктом 1 частини першої статті 9 до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері благоустрою населених пунктів віднесено забезпечення реалізації державної політики у цій сфері.
Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні частини першої статті 12 Закону №2807-IV є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Згідно із пунктом 2.2 розділу VІ ухвали Міської ради від 08.07.2010 року №3704 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (надалі - ухвала №3704) до повноважень районних адміністрацій, зокрема, належить: здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду, а також прилеглих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Відповідно до підпунктів 4.3.2, 4.3.6 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Міської ради від 06.01.2012 року №5 (далі - Положення про Галицьку РА ), до повноважень райадміністрації, окрім іншого, належить:
- надання дозволів на перепланування житлових будинків (квартир), влаштування елементів благоустрою прибудинкових територій, впорядкування розміщення технічних елементів на фасадах будинків, зміну елементів фасадів будинків, приєднання (об`єднання) окремих кімнат, приєднання нежитлових та допоміжних приміщень до квартир, об`єднання квартир в одну та поділ однієї квартири на різні;
- затвердження висновків міжвідомчої комісії при районній адміністрації про відповідність збудованого об`єкта затвердженій проектній документації у разі здійснення перепланування житлових будинків (квартир), у тому числі з прибудовою балкону, влаштування елементів благоустрою прибудинкових територій, впорядкування розміщення технічних елементів на фасадах будинків, зміни елементів фасадів будинків, приєднання (об`єднання) окремих кімнат, об`єднання квартир в одну та поділ однієї квартири на різні.
Порядок розгляду питань щодо розміщення технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд у м. Львові, уповноваженими на це виконавчими органами Львівської міської ради регулює Положення №028, про що зазначено у його пункті 1.3.
Зокрема, згідно з підпунктом 2.8.5. пункту 2.8. Положення №028 технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови є, зокрема, пристрої і устаткування систем опалення, вентиляції та кондиціонування повітря.
Відповідно до пункту 3.1 цього ж Положення забороняється розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв), перелічених у пунктах 2.8.4. та 2.8.5., на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах, стінах будинків і споруд , які знаходяться на території історичної забудови, включеної у Список світової спадщини ЮНЕСКО, а також на видимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд - пам`ятках архітектури.
Також, підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Положення №028 передбачено заборону встановлення без відповідного дозволу технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.8.3, 2.8.4. та 2.8.5 пункту 2.8 на видимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд - у межах історико-культурної заповідної території м. Львова.
Питання відповідальності за порушення порядку розміщення технічних елементів (пристроїв), врегульовано пунктом 5 Положення №028.
Так, вищеназваним пунктом встановлено, що у випадках виявлення розміщення технічних елементів (пристроїв), що не відповідають вимогам цього Положення відповідальні житлово-експлуатаційні контори, комунальні підприємства з експлуатації житлового фонду і житлово-експлуатаційні контори інших відомств видають особі, що встановила технічний елемент (пристій), припис про усунення у місячний термін порушень.
У випадках зволікання з усуненням порушень та випадках самовільного встановлення технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.8.1, 2.8.2, 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5 житлово-експлуатаційні контори, комунальні підприємства з експлуатації житлового фонду і відомчі житлово-експлуатаційні контори передають у районну адміністрацію акт обстеження технічного елементу (пристрою) та матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності фізичної чи юридичної особи для подальшого розгляду цього питання на міжвідомчій комісії районної адміністрації.
Міжвідомча комісія у двотижневий термін готує висновок про відповідність чи невідповідність розміщення технічного елементу (пристрою) для підготовки відповідного розпорядження голови районної адміністрації;
Голова районної адміністрації у двотижневий термін на підставі підготовлених матеріалів приймає розпорядження про демонтаж технічного елементу (пристрою) чи його подальше розміщення; копія розпорядження голови районної адміністрації про демонтаж технічного елементу (пристрою) надсилається юридичній чи фізичній особі, яка вчинила правопорушення.
З аналізу наведених вище норм законодавства випливає, що до повноважень районних у місті Львові адміністрацій належить, окрім іншого, затвердження висновків міжвідомчої комісії при відповідній районній адміністрації про впорядкування розміщення технічних елементів на фасадах будинків, в тому числі з питань, які стосуються демонтажу таких елементів.
Поряд із цим, варто зауважити, що право на реалізацію таких повноважень виникає лише у разі виявлення самовільно встановлених елементів на фасадах будинків.
За визначенням пункту 2.2 Положення №028 самовільним встановленням технічних елементів (пристроїв) визнається встановлення технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд без оформлення у встановленому порядку дозволу на їх розміщення та без дотримання вимог цього Положення.
Обов`язковість одержання відповідного дозволу стосується лише розміщення технічних елементів (пристроїв) на видимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд, розташованих у межах історико-культурної заповідної території м. Львова.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.09.2018 року у справі №461/5403/15-а.
Відповідно до п.5.1 розділу 5 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому від 09.09.2011 року № 835 міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень, зокрема, про передачу матеріалів до суду у разі істотного відхилення будівництва від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотного порушення будівельних норм і правил з відповідним позовом про зобов`язання проведення особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відповідної перебудови. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (підпункт 5.1.1.).
Відтак, дана норма положення спростовує твердження апелянта про відсутність права суб`єкта владних повноважень - у даному випадку Галицької районної адміністрації для звернення до суду із даним позовом.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі № 461/1816/19, на яке покликається апелянт, судом встановлено лише порушення  процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки  не встановлено всіх необхідних обставин справи, зокрема, час вчинення правопорушення, що є безумовною підставою для скасування постанови адміністративної комісії від 07.11.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП та закриття провадження. Разом з тим, судовим рішенням також встановлено, що згідно із рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.12.2005 року №1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» вул. Театральна знаходиться у межах історичного ареалу.
Відповідно до ч.4 ст. 78  КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак покликання апелянта на те, що судовим рішенням скасовано постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, що у свою чергу означає, що останній  не встановлював самовільно кондиціонер не заслуговує на увагу суду як і те, що судом першої інстанції не з`ясовано, чи вул. Театральна у м.Львові знаходиться у межах історичного ареалу. Таким чином, скасування постанови адміністративної комісії від 07.11.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП жодним чином не випливає на правовідносини, які досліджуються у даній справі.
Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що під час розгляду справи №461/1816/19 в суді першої інстанції ОСОБА_1 стверджував, що кондиціонер було встановлено задовго до прийняття Львівською міською радою рішення №833 від 09.09.2011 року, на порушення якого покликається Галицька районна адміністрація Львівської міської ради. Як доказ надав копію гарантійного талону, в якому зазначена дата продажу та відмітка сервісного центру, та такі вчинені у 2006 та 2007 роках. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що він та його матір - ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 з 2005 року. Відтак, враховуючи наведене, сумнівів щодо суб`єкта встановлення кондиціонера у суду апеляційної інстанції не виникає.
Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Частина 5 ст.319 ЦК України визначає, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відтак, враховуючи те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться у межах історичного ареалу м.Львова, на головному фасаді якого самовільно встановлено кондиціонер, то демонтаж даного технічного елементу (пристрою) повинен бути здійснений за кошти особи, яка встановила, у даному випадку, за кошти відповідачів.
Також колегія суддів з приводу покликання апелянта на неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено повістками про виклик, конверти із якими поверталися на адресу суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній» та повідомленнями про виклик, розміщеними на веб - порталі судової влади.  
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.005056 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 04.06.2020 року.