Постанова
Іменем України
 
01 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 761/6321/17-ц
провадження № 61-16884св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», Центрагаз Холдинг GMbH (Centragaz Holding GMbH), ОСОБА_2 , третя особа - Національний банк України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у складі судді Юзькової О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Кравець В. А., Шкоріної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), Центрагаз Холдинг GMbH (Centragaz Holding GMbH), ОСОБА_2 , третя особа - Національний банк України, про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що між нею та ПАТ «КБ «Надра» укладені договори строкового банківського вкладу (депозиту): від 29 вересня         2014 року № 2032999, оформлений на шість місяців із датою повернення вкладу -     29 березня 2015 року, на суму 50 000,00 дол. США під 12,5 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; від 29 вересня 2014 року № 2033005, оформлений на шість місяців із датою повернення вкладу - 29 березня 2015 року, на суму         50 000,00 дол. США під 12,5 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; від 29 вересня 2014 року № 2033037, оформлений на 122 дні з датою повернення вкладу - 29 січня 2015 року, на суму 2 243,00 дол. США під 11 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; від 30 грудня 2014 року № 2095383, оформлений на один місяць (30 днів) із датою повернення вкладу - 30 січня            2015 року, на суму 2 250,87 дол. США під 8 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+».
 
На підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ)                 від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра»до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 лютого 2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06 лютого 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Надра». 23 квітня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» до    05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.
 
Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Процедура ліквідації банку продовжувалась до 04 червня 2018 року, а на підставі рішення Фонду від 03 листопада 2016 року № 2342 - до 03 червня 2020 року. Вона є споживачем фінансових послуг і звернулась до суду за захистом своїх прав на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ПАТ КБ «Надра» порушив умови депозитних договорів, не повернувши їй кошти за вкладами у визначені строки. Невиконання зобов`язань банком щодо повернення коштів, на її думку, є наслідком того, що власниками істотної участі в ПАТ КБ «Надра», які також є пов`язаними особами, допущено порушення вимог частини першої статті 35, статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що стало причиною віднесення банку до категорії проблемних, а через визначені Законом 180 днів - і до категорії неплатоспроможних. ОСОБА_2 , який є власником істотної участі і мажоритарним власником ПАТ КБ «Надра» через володіння (90 %) Centragas Holding GMbH, мав матеріальну спроможність виконати вимоги НБУ, оскільки зробив публічні заяви про готовність належної йому фінансово-промислової Групи - Group DF (Груп ДФ) докапіталізувати банк у необхідних розмірах, проте зіслався на те, що НБУ не дав йому цього зробити і банк «у них забрали». При цьому, Centragas Holding GMbH та ОСОБА_2 жодного разу, зокрема публічно, не заявляли про матеріальну неспроможність виконати вимогу НБУ; жодна із компаній, належних ОСОБА_2 , зокрема тих, що входять до Group DF, не збанкротували; ОСОБА_2 згідно з рейтингами всіх відомих видань України з 2013 року до цього часу входить у десятку найбагатших громадян України; ОСОБА_2 мав матеріальні ресурси і можливості виконати вимоги НБУ, свідчать укладені ним у 2014 році угоди щодо придбання акцій телеканалу та банківської установи. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати ПАТ КБ «Надра» винним у невиконанні договорів вкладу від 29 березня 2014 року №№ 2032999, 2033005, 2033037, та від 30 грудня 2014 року № 2095383, укладених між позивачем та ПАТ КБ «Надра», та в порушенні вимог Закону України «Про захист прав споживачів»; визнати Centragas Holding GMbH та ОСОБА_2 винними у порушені вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема статті 58, частини першої статті 35, та такими, чиї дії є в причинному зв`язку з невиконанням ПАТ КБ «Надра» договорів вкладу, в порушенні ПАТ КБ «Надра» Закону України «Про захист прав споживачів» та у спричиненні їй шкоди; визнати Centragas Holding GMbH, ОСОБА_2 такими, що несуть солідарну відповідальність щодо відшкодування збитків, спричинених невиконанням обов`язку з повернення вкладів ПАТ КБ «Надра», а також пені та заподіяної моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на підставі частини першої статті 543 ЦК України як з власника істотної участі, пов`язаної особи, мажоритарного власника, кінцевого бенефіціара ПАТ «КБ «Надра», мажоритарного власника «Centragas Holding GMbH»: суму залишку вкладів із процентами у розмірі                      109 008,93 дол. США; пеню у розмірі 896,16 дол. США; 200 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; зарахувати відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн у рахунок компенсації, виплаченої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000,00 грн; здійснити стягнення суми завданих позивачу збитків у заявленому розмірі за рахунок особистого майна та коштів ОСОБА_2 , а також за рахунок належних ОСОБА_2 майна та коштів комерційних структур, що входять до «Group DF», складовою якої був ПАТ КБ «Надра» і є Centragas Holding GMbH. 
 
Позивач уточнила позовні вимоги, відмовившись від вимоги відшкодування моральної шкоди і зарахування виплачених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 200 000,00 грн у рахунок такого відшкодування, просила відмінусувати 200 000,00 грн, отриманих як гарантовану компенсацію за курсом 23,1305 грн за           1 дол. США (визначених Верховним Судом України у справі № 6-1297цс17), що становить 8 646,59 дол. США, визначивши остаточну суму до стягнення у розмірі      101 258,50 дол. США. При цьому жодних матеріальних та будь-яких інших вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку немає.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей, що до власників істотної участі банку застосовувались будь - які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності. Посилання позивача на прес-релізи НБУ не можуть бути покладені в основу рішення. З огляду на те, що процедура ліквідації банку триває, вимоги вкладника, яким є позивач, акцептовані у встановленому порядку, підстави вважати, що на день звернення до суду і розгляду справи позивачу спричинена шкода, відсутні.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимагаючи відшкодування шкоди з відповідача як власника істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов`язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань відповідачем та заподіяною шкодою. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 757/3766/17-ц за касаційною скаргою представника позивача на рішення Печерського районного суду м. Києва    від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня         2017 року. Також Верховним Судом зазначено, що настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення та звернув увагу на те, що НБУ не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи, а може лише висловити свою точку зору з цього питання. Посилання на протиправність діянь та винність поведінки Centragas Holding GMbH та ОСОБА_2 , що встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили: постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року у справі № 826/26617/15, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року у справі № 826/18805/15, не може бути покладеним в основу рішення, зважаючи на те, що зазначеними рішеннями встановлено відсутність протиправності дій НБУ та вжиття останнім заходів щодо безпосередньо банківської установи - ПАТ КБ «Надра» та його посадових осіб.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд, для чого у порядку частини п`ятої статті 403 ЦПК України винести на розгляд Великої Палати Верховного Суду питання, з`ясування яких є необхідним для справедливого та неупередженого розгляду цієї та інших подібних справ, що містять виключну правову проблему, і їх вирішення необхідне для формування єдиної правозастосовчої практики, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди не вдавались до досліджень обставин винуватості власників істотної участі в ПАТ КБ «Надра» у доведенні фінустанови до неплатоспроможності, оскільки застосування для вирішення справи положень Закону № 4452-VI заздалегідь передбачає відмову у задоволенні позовних вимог. Суди жодної «мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасником справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову», а також «норми права, на які посилались сторони, які суд не застосував, та мотиви їх не застосування» суди не зазначили. Сам суд не посилається на норму закону, яка б вимагала системність притягнення до відповідальності таких власників істотної участі в банку, а тому висновок судів двох інстанцій щодо цього є надуманим. Вона є належним позивачем щодо позовних вимог про повернення (відшкодування) належних їй коштів у будь-який спосіб і від будь-якої особи, до якої можуть бути пред`явлені вимоги згідно з чинним законодавством, а ефективний захист порушених прав чи інтересів є метою, завдяки якій виконується завдання цивільного судочинства. Причинно-наслідковим зв`язком між протиправним діяннями відповідачів і заподіяною шкодою є факт прийняття НБУ Постанови             від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних». 
У жовтні 2019 року представник Centragas Holding GMbH та ОСОБА_2 -             ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що у спорах, пов`язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. He є обґрунтованим та жодним чином не підтверджує вину    ОСОБА_2 та Centragas Holding GMbh посилання позивача в своїй касаційній скарзі на рішення судів у справі № 826/26617/15. Настання факту неплатоспроможності банку не є достанім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення.
 
У листопаді 2019 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Біла І. В. подала відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що виплата позивачу коштів, що перевищують суму, виплачену Фондом як гарантовану суму відшкодування, здійснюється з дотриманням порядку та черговості, визначених статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини встановлені судами
Між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладені договори строкового банківського вкладу (депозиту): від 29 вересня 2014 року № 2032999, оформлений на шість місяців із датою повернення вкладу - 29 березня 2015 року, на суму 50 000,00 дол. США під 12,5 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; від 29 вересня 2014 року № 2033005, оформлений на шість місяців із датою повернення вкладу - 29 березня 2015 року, на суму 50 000,00 дол. США під 12,5 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; від 29 вересня 2014 року № 2033037, оформлений на 122 дні з датою повернення вкладу - 29 січня 2015 року, на суму 2 243,00 дол. США під 11 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; від 30 грудня 2014 року             № 2095383, оформлений на один місяць (30 днів) із датою повернення вкладу -        30 січня 2015 року, на суму 2 250,87 дол. США під 8 % річних у рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+».
 
Постановою Правління НБУ від 05 лютого 2015 року № 83 року ПАТ КБ «Надра» визнано неплатоспроможним.
 
Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 і запроваджено з 06 лютого 2015 року в ПАТ КБ «Надра» тимчасову адміністрацію з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації на три місяці.
 
23 квітня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра»                 до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.
 
Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено ОСОБА_4 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку, а рішенням від 28 квітня 2016 року № 616 продовжено процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 04 квітня 2018 року. На підставі рішення Фонду від 03 листопада 2016 року № 2342 ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» продовжено до 03 червня 2020 року.
 
ОСОБА_1 отримала гарантовану суму відшкодування у межах суми у розмірі       200 000,00 грн, як це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вимоги вкладника поза межами цієї суми включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів, черга задоволення вимог - четверта.
 
Не заперечувалась учасниками справи під час її розгляду та обставина, що одними із найбільших учасників ПАТ КБ «Надра» є: компанія Centragas Holding GMbH та      ОСОБА_2 . 
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
 
Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
 
Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
 
Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
 
Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.
 
Положеннями статті 49 наведеного Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів
 
За положеннями статті 49 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
 
Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.
 
Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.
 
Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
 
Положеннями статті 52 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.
 
Частиною п`ятою статті 52 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, передбачене право Фонду звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку.
 
Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.
 
Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 06 лютого 2015 року, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних) на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.
 
Покладення відповідальності за зобов`язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, що передбачена статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції, не є автоматичною. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.
 
Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, внаслідок дій або бездіяльності, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою та докази вини власника.
 
Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.
 
Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.
 
Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.
 
Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 червня 2019 року у справі 757/21639/15-ц (провадження № 61-19063св18), від 26 червня 2019 року у справі        № 757/172/16-ц (провадження № 61-31386св18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
У постанові Правління НБУ від 05 лютого 2015 року «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорій неплатоспроможних» основна причина віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних зазначено - недокапіталізація банку відповідно до вимог стрес-тестування та неприведення діяльності відповідно до вимог законодавства України.
 
Національний банк України зазначив, що віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних стало наслідком його нежиттєздатності ще з часу введення тимчасової адміністрації у 2009 році, призначення якої викликано, зокрема, ризиковою діяльністю попереднього менеджменту на чолі з ОСОБА_5 , який не забезпечив якісного управління банком та фактично довів його до банкрутства. Проте зусилля та заходи, що надалі вживалися менеджментом ПАТ «КБ «Надра» для покращення його діяльності та функціонування відповідно до встановлених нормативів, виявилися недостатніми в умовах фінансово-економічної кризи.
 
Чинним законодавством не передбачена автоматична відповідальність власників істотної участі за зобов`язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. Відповідно до положень статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» необхідними умовами покладення відповідальності на акціонера за зобов`язаннями банку є: наявність у нього істотної участі в банку; наявність протиправного діяння; наявність шкоди, завданої таким діянням; причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням і заподіяною шкодою; вина учасника істотної участі в банку.
 
Позивачем не доведено можливість застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки нею не доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення.
 
Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини Центрагаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) і ОСОБА_2 та причинно-наслідкового зв`язку між їх діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивач також не надала доказів того, що саме власник істотної участі ПАТ «КБ «Надра», тобто ОСОБА_2 , не вжив дієвих і своєчасних заходів із фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_2 , як власника істотної участі у ПАТ «КБ «Надра», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена й не доведена.
 
Доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
 
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
 
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1  про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України.
 
Наведені ОСОБА_1  аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему, а тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              Г. І. Усик