Постанова  
Іменем України
 
18 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 183/2834/16
провадження № 61-10061св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року в складі судді Майної Г. Є. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в складі колегії суддів:Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNDZGK00000966, на підставі якого ЗАТ КБ «ПриватБанк надало відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 37 300,00 дол. США терміном до 05 березня 2028 року зі сплатою 12,00 % річних за користування кредитом.
Банк виконав умови договору і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному розмірі, однак відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування ним, в результаті чого станом на 10 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 53 115,75 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 38 156,56 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 
8 857,52 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом 
у розмірі 314,47 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 5 787,20 дол. США.
У забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором сторони уклали договір іпотеки від 05 березня 2008 року № DNDZGK00000966, згідно з яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно -  будинок загальною площею 39,60 кв. м, житловою площею 14,10 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Ціна предмета іпотеки у договорі визначена у розмірі 217 150,00 грн. 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року № DNDZGK00000966 у розмірі 8 630,77 дол. США, що еквівалентно 217 150,00 грн (в межах вартості іпотечного майна), звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 39,60 кв. м, житловою площею 14,10 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 217 150,00 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість 
у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предметі іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року № DNDZGK00000966 в межах вартості предмета іпотеки - 8 630,77 дол. США, що еквівалентно за офіційному курсом НБУ станом на 10 травня 
2016 року 217 150,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з будинку А (глиноб. обк. цеглою) загальною площею 39,60 кв. м, житловою площею 14,10 кв. м, сараю 
В (глиноб.), убиральні Е (цегла), літнього душу Ж (цегла), зливної ями я (цегла), колодязя к (металеві труби), воріт 4 (метал), хвіртки 5 (метал), огорожі 6 (метал), дворового покриття І (бетон), реєстраційний номер 18689302, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.
Установлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем - ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені Банку договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 217 150,00 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість 
у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на те, що розмір заборгованості 
є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашається тривалий час, а також відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про виселення.
Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року доповнено абзац другий резолютивної частини рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року після слів: «за кредитним договором № DNDZGK00000966 від 05 березня 2008 року» словами: «яка виникла станом на 10 травня 2016 року у розмірі 53 115,75 дол. США та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 156,56 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 8 857,52 дол. США, заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 314,47 дол. США та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 5 787,20 дол. США».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року резолютивну частину рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року доповнено абзацом: «На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню». У іншій частині рішення суду залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції, встановивши 
в повному обсязі обставини справи, не взяв до уваги, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.
Аргументи учасників справи
У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що у процесі розгляду справи Банк не надав належних доказів на підтвердження надання йому кредиту шляхом видачі готівки та наявності заборгованості, що унеможливило здійснення контррозрахунку самостійно. Надана копія меморіального ордеру не 
є належним доказом, оскільки не містить підписів, печаток та штампів. При розгляді справи та ухваленні судами рішень допущені порушення в частині дизпозитивності й змагальності сторін.
У частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення судові рішення не оскаржуються, тому в цій частині в касаційному порядку не переглядаються.
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу, в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з кредитним договором від 05 березня 2008 року № DNDZGK00000966 ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 37 300,00 дол. США, а останній зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення, сплату нарахованих відсотків 
у встановлений термін. Договір укладено терміном до 05 березня 2028 року, за користування кредитом встановлена ставка у розмірі 12,00 % річних. 
У забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав 
в іпотеку нерухоме майно - будинок загальною площею 39,60 кв. м, житловою площею 14,10 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2008 року,посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є., за реєстром № 561.
ЗАТ КБ «ПриватБанк» виконало умови взятого на себе зобов`язання і надало ОСОБА_1 кредит у зазначеному розмірі.
ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк».
ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним, згідно розрахунку Банку, станом на 10 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 53 115,75 доларів США, яка складається 
з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 156,56 дол. США, заборгованості 
з процентів за користування кредитом у розмірі 8 857,52 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 314,47 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 5 787,20 дол. США.
Умовами договору іпотеки від 05 березня 2008 року передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до пункту 24 вказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі.
Відповідно до пункту 29 договору іпотеки сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, 
в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю укласти договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателем, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження 
№ 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 
(2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору 
в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 
(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 
(5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки 
в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу 
у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 
2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі 
№ 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року 
у справі № 6-3034цс16 та зроблено висновок, що «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя 
у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки 
у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».
З урахуванням того, що сторони в договорі іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві, є неналежним способом захисту. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення 
в оскарженій частині ухвалені без додержанням норм матеріального права. 
У зв`язку з наведеним та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки
Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, понесені ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 5098,77 грн та касаційної скарги у розмірі 6514,50 грн підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотекишляхом його продажу Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 11 613,27 грн.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 
28 лютого 2017 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             І. О. Дундар
 
В. І. Журавель 
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук