ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2020 року           справа №200/9266/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Казначеєва Е.Г.
за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.
за участю сторін по справі: 
позивач: не з`явився
відповідач: Груєнко С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя – Бабіч С.І.) від 18 грудня 2019 року (повний текст складено 28 грудня 2019 року у м.Слов`янську) по справі №200/9266/19-а за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 145 274,48 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто податковий борг в сумі 116 721,87 грн., з яких 50 615,82грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та 66 106,05 грн. з орендної плати з фізичних осіб. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції передчасно та на підставі припущень зроблено висновки про зменшення розміру податкового боргу внаслідок поданих уточнюючих декларацій з орендної плати за 2017-2018 роки. Позивач зазначив, що за відповідачем обліковується борг, який виник раніше, та стягнення якого не є предметом спору в даній справі, п наслідком подання уточнюючих декларацій з орендної плати за 2017-2018 роки стало зменшення саме цього боргу.
Відповідач, у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, на адресу суду надіслав заяву про проведення судового засідання за його відсутністю.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідач є юридичною особою та знаходиться на податковому обліку у позивача. 
Предметом позову по цій справі є стягнення податкового боргу у розмірі145 274,48 грн., а саме:
- в сумі 50615,82 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, який виник 10.02.2018 року та нарахований згідно податкових повідомлень - рішень №116839-13 від 24.04.2017р. в сумі 6 495,89 грн., № 116840-13 від 24.04.2017р. в сумі 235,64 грн., № 116841-13 від 24.04.2017р. року в сумі 5 500,98 грн., № 116842-13 від 24.04.2017р. в сумі 7 045,71 грн. та 02.09.2018 року за рахунок нарахування в ІКП платника податку згідно: податкових повідомлень рішень № 31357-42 від 12.02.2018 в сумі 11453,12 грн., №31354-42 від 12.02.2018 в сумі 10 559,36 грн., № 31355-42 від 12.02.2018 в сумі 383,04 грн., № 31356-42 від 12.02.2018 року в сумі 8942,08 грн.
- у сумі 94 658,66 грн. з орендної плати з фізичних осіб у період з 30.09.2017 р. по 30.01.2019 року, з причини несплати орендної плати з фізичних осіб за рахунок нарахувань в інтегрованій картці платника податків згідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік та 2018 рік.
Судом першої інстанції позов задоволено частково, стягнуто з відповідача податковий борг в сумі 116 721,87 грн., з яких 50 615,82грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та 66 106,05 грн. з орендної плати з фізичних осіб. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення  податкового боргу з плати за землю за 2017-2018 роки (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в сумі 94 658,66 грн. згідно податкової декларації №9024616716 від 20.02.2017р. за 2017 рік терміном сплати 30.09.2017р.- 5568,16 грн., 30.10.2017р. - 5568,16 грн., 30.11.2017р. - 5568,16 грн., 30.12.2017р. - 5568,16 грн., 30.01.2018р. - 5568,13 грн. та згідно податкової декларації №9026247758 від 20.02.2018р. за 2018 рік. – 66817,56 грн..
Факт подання наведених декларацій та самостійного узгодження суми податку сторонами не оспорюється. 
Водночас, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем 17.12.2019 р. було подано в електронному вигляді уточнюючі декларації з орендної плати за землю за 2017-2018 роки, а саме:
- за 2017 рік, якою нараховано до зменшення податкового зобов`язання на суму 2887,81грн., у т.ч. листопад -1060,82 грн., грудень-1826,99 грн..
-за 2018 рік, якою нараховано до зменшення податкового зобов`язання на суму         25664, 80грн..
Наведені уточнюючи декларації були прийняті податковим органом, що засвідчується відповідними квитанціями №2 та не заперечується позивачем.
Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
За приписами пункту 57.1 статті 57 Кодексу платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача суми 27491,79 грн., на яку уточнюючими деклараціями було зменшено податкове зобов`язання. За таких обставин, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:   

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі №200/9266/19-а - залишити без задоволення.
Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі №200/9266/19-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 17 березня 2020 року.
Повне судове рішення складено 17 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 17 березня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Т.Г. Гаврищук 

    Судді:                                                                                                          А.А. Блохін 

                                                                                                                          Е.Г. Казначеєв