Ухвала
04 червня 2020 року
м. Київ
справа № 591/4366/18
провадження № 51-1122 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника в режимі відеоконференції             ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника         ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018200440000881, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14 лютого      2018 року близько 17:00, перебуваючи біля будинку № 8 на вул. Прокоф`єва у              м. Сумах, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, ривком вирвав жіночу сумку з рук ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 379,33 грн.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2019 року – без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про зміну вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог вказує, що наявність на розгляді у суду іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили, не дає підстав кваліфікувати його дії в цьому кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторно». Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 186 КК України та пом`якшити покарання.
Позиції інших учасників судового провадження 
На обговорення учасників судового провадження було поставлено питання щодо необхідності передачі кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у зв`язку з існуючою різною практикою Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Прокурор ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 не заперечували щодо цього.
 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.
Мотиви суду
Відповідно до ч. 2 ст. 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Під час розгляду касаційної скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 встановлено, що у Верховному Суді існують різні правові позиції щодо застосування колегіями суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду норм кримінального закону щодо можливості кваліфікувати дії особи під час постановлення вироку за кваліфікуючою ознакою «повторно» у тому випадку, коли в суді знаходиться інше кримінальне провадження, не розглянуте по суті (за обвинуваченням у вчиненні злочину, що дає підстави для такої кваліфікації), тобто за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили.
Так, у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 липня 2018 року (провадження № 51-2475 км 18, справа № 545/3663/16-к) колегія суддів погодилась з доводами касаційної скарги прокурора про безпідставність виключення місцевим судом з обвинувачення кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину повторно», а наявність у провадженні місцевого суду іншого кримінального провадження, розгляд якого по суті не завершено, не впливає на можливість кваліфікації дій особи за такою ознакою.
При цьому колегією суддів вказано, що правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох і більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України, або різними статтями у випадках, передбачених в Особливій частині. При цьому відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня         2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Повторність відсутня лише тоді, якщо за раніше вчинений злочин особу звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 11 грудня 2019 року (провадження № 51-4204 км 19, справа № 274/2956/17) дійшла висновку, що п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», зокрема те, що «для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин», може бути застосовано, коли всі епізоди злочинної діяльності є предметом одного судового розгляду, оскільки за таких умов суд безпосередньо досліджує докази та у вироку робить висновок про доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами злочинів, які інкриміновані обвинуваченому.
Також колегія суддів констатувала, що правові норми презумпції невинуватості за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, а також наявність не розглянутого по суті кримінального провадження не породжує правових наслідків для юридичної оцінки наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, а є лише версією органів досудового розслідування, яку вони доводять на підставі обов`язку доказування відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України.
Крім того, у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від      27 лютого 2019 року (провадження № 51-5205 км 18, справа № 695/136/17) колегія суддів дійшла такого ж висновку, що виходячи з положень ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України та принципу презумпції невинуватості за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, наявність кримінального провадження, у тому числі на стадії його судового розгляду, не породжує правових наслідків для юридичної оцінки наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується.
Отже, зі змісту постанов Третьої та Другої судових палат Касаційного кримінального суду вбачається, що колегії суддів дійшли протилежного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.
З огляду на викладене та враховуючи, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених постановах, а саме у постанові від 11 грудня 2018 року (провадження № 51-4204 км 19, справа № 274/2956/17) Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, а також постанові від 27 лютого 2019 року (провадження № 51-5205 км 18, справа № 695/136/17) Другої судової палати Касаційного кримінального суду, з метою забезпечення єдності судової практики, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України.
Керуючись статтями 434-1, 434-2, 441 КПК України, Суд
постановив:
Кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                      ОСОБА_3