КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Справа № 22-ц/824/6593/2020             Головуючий в 1-й інстанції - Чередніченко Н.П.
             757/1023/19                                                     Доповідач Чобіток А.О.
                                        
                                                          П О С Т А Н О В А
                                                             Іменем України
 
09 червня  2020 року  Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді - Чобіток А.О.
суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.
                                                                                 
розглянувши в  письмовому провадженні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порядок.ОК. управління та експлуатація нерухомості»  Бурьохіна Володимира Олексійовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2020 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порядок.ОК. управління та експлуатація нерухомості» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                                                             у с т а н о в и в: 
 
У січні 2019 року позивач ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості»пред`явив вказаний   позов до відповідача, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь  заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг та послуг по утриманню паркінгу за період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. на загальну суму 96076,70 грн., з яких: 62670,80 грн. - заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг, 28004,85 грн. - інфляційне збільшення, 5401,05 грн. - 3 % річних, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн..
В обґрунтування позову зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та  машиномісця № НОМЕР_1 за вказаною адресою. Відповідач за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання паркінгу, надані позивачем, оплачує не в повному обсязі та із порушенням встановлених строків, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.11.2012 р. по 31.12.2018 р. в сумі 62670,80 грн., на яку позивачем, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за надані послуги, нараховано штрафні санкції: 28004,85 грн. інфляційне збільшення, 5401,05 грн. - 3 % річних. З огляду на те, що відповідачем не в повному обсязі сплачуються кошти за житлово-комунальні послуги, додаткові послуги та послуги по утриманню паркінгу, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просить суд стягнути зазначені суми з відповідача в примусовому порядку.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.02.2020 року позов  Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості»  задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на  користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», -  заборгованість по комунальним послугам за період  з січня 2016 р. по грудень 2018 р., включно, по оплаті  додаткових послуг в сумі 17496,36 грн., за утримання машиномісця в сумі 11061,30 грн., інфляційні втрати в сумі 12104,76 грн., 3% річних в сумі 2565,51 грн., а всього суму в розмірі - 43227 (сорок три тисячі двісті двадцять сім) грн. 93 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовити.
 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.
 
Відповідач просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що не ґрунтуються на вимогах закону висновки суду про відхилення твердження відповідача щодо відсутності між ним та позивачем договірних відносин щодо утримання паркінгу, а відтак і відсутність підстав у позивача для подачі  такого позову. Договірні відносини існують між позивачем, як управителем та ОСББ «Кондомініум Дипломат Хол» як замовника щодо надання  житлово-комунальних послуг та їх оплати. Проте,суд дану обставину не врахував і безпідставно стягнув з нього заборгованість за надання додаткових послуг та за користування паркінгом. Не погоджується і з розрахунком заборгованості за комунальні послуги,що стягнуто з нього і вважає,що суд  допустив арифметичну помилку при вирахуванні інфляційних втрат та 3-х процентів річних.
 
В апеляційній скарзі позивач також просить скасувати рішення та постановити нове,яким задовольнити позов в повному об`ємі. Вважає, що суд з порушенням закону застосував позовну давність та стягнув з відповідача заборгованість за надані йому комунальні послуги  лише за період  з  січня 2016 року по грудень 2018 року, не врахувавши тієї обставини, що в лютому 2017 року позивач звертався до суду  з заявою про видачу судового наказу та просив стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги  в період  з листопада 2012 року по лютий 2017 року. 29 травня 2017 року судом було видано судовий наказ, але  після відкриття виконавчого провадження  ухвалою суду від 24.01.2018 року судовий наказ було скасовано,що стало підставою для подачі даного позову. Не враховано судом та обставина, що відповідачем сплачувалися платежі в меншому  розмірі  ніж нараховувалося та зазначалося позивачем в платіжках, які направлялись відповідачу, тобто з моменту набуття права власності на квартиру та машиномісця у паркингу відповідач не виконував своїх обов`язків щодо оплати спожитих ним послуг з утримання паркингу,будинку та прибудинкової території.
 
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного. 
 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач  є власником квартири АДРЕСА_2 та  машиномісця № НОМЕР_1 за вказаною адресою.
ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості»  є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку АДРЕСА_3 за Договором № 35 про передачу новозбудованого житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом експлуатуючій організації від 23.12.2005 р..
Позивач забезпечує надання послуг, зокрема, з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, з холодного водопостачання та водовідведення, з гарячого водопостачання та водовідведення, з опалення, та утримання паркінгу відповідно до чинного законодавства за тарифами, затвердженими органом місцевого самоврядування, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними розпорядженнями КМДА, а також рішеннями загальних зборів товариства.
Також ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості»  надає додаткові послуги і здійснює нарахування до резервного фонду за тарифами відповідно до рішень (Протокол № 6/11.10.2012 від 11.10.2012р.) загальних зборів членів ОСББ «Дипломат Хол», яке створене та діє в будинку.
01.10.2011 року між ТОВ «ПОРЯДОК.ОК. Управлянні та експлуатація нерухомості» (виконавцем) та відповідачем (споживачем) було укладено договір № 01-10/11, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку  , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені договором.
 01.11.2012 рокуміж сторонамибуло укладено договір про надання послуг управління будинком.
Доказів на підтвердження надання позивачем неякісних послуг або ж протиправності дій, в зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять.
 
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати  роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами, внесеними  Постановою Кабінету Міністрів України № 45  від 24.01.2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Обов`язок на власника житлового приміщення по несенню витрат на утримання будинку та прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений ст. 322 ЦК України, ст.ст. 12,13,20,29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача  -  заборгованість  за період  з січня 2016 р. по грудень 2018 р.  включно, по оплаті  додаткових послуг в сумі 17496,36 грн., за утримання машиномісця в сумі 11061,30 грн., інфляційні втрати в сумі 12104,76 грн., 3% річних в сумі 2565,51 грн. , суд встановив та виходив з того, що в ході  знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальнихпослуг, витрат за обслуговування підземної автостоянки та додаткових витрат, а стороною відповідача в ході розгляду справи обґрунтування позову в цій частині за весь період нарахування заборгованості не спростовані належними та достатніми доказами, в зв`язку з чим суд прийшов до висноку  про наявністьпідстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача.
 
Разом з тим, не погоджуючись в частині пред`явлених позивачем до стягнення сум заборгованості у період з листопада 2012 року по грудень 2015 року, суд виходив з того,що порушення відповідачем зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, додаткових послуг та послуг за утримання машиномісця розпочато з листопада 2012 року, а тому саме з цього часу сторона позивача мала право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, проте, позов пред`явлено лише в січні 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності.
 
Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, а наведені позивачем заперечення не ґрунтуються на вимогах закону, судприйшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з  січня 2016 року по грудень 2018 року,застосувавши ст. 267 ЦК України.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки останнім помилково обраховано строк позовної давності та стягнуто з відповідача заборгованість по комунальним послугам лише за період з січня 2016 року по грудень 2018 року.
 
Так, статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
            Через несплату платежівза спожиті комунальні послуги у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.11.2012 по 31.12.2018 у розмірі 62 670,80 грн.,з інфляційних втрат у розмірі 28 004,85 грн. та 3% річних у розмірі 5401,05грн..
 
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 по справі №61-13753св18 дійшов наступного висновку.
 
Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
 
Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.
 
Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання стягувачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.
 
З матеріалів справи вбачається і сторонами ця обставина не оспорюється, що в лютому 2017 рокупозивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу та просив стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги за період з листопада 2012 року по лютий 2017 року. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року задоволено заяву та стягнуто звідповідачазаборгованість за спожиті комунальні послугиза вказаний період. 
У подальшому ухвалою від 24.01.2018року зазначений наказ скасовано.
 
Колегія суддів вважає, що подавши в лютому 2017 року заяву до суду про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги, позивач має право ставити питання про стягнення заборгованості за спожиті відповідачем комунальні послуги,яка утворилася за перід з лютого 2014 року по грудень 2018 року, пред`явивши вказаний позов у січні 2019 року.
 
Здійснивши розрахунок за період з лютого 2014 року по 31 грудня 2018 року, колегія суддів вважає, що через несплату заборгованості за спожиті комунальні послуги у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 48 851,03 грн., з яких 28 674,59 грн. заборгованість за додаткові послуги, 5268,20 грн. заборгованість  за утримання будинку та прибудинкової території , 2142,58 грн. заборгованість  за опалення, 355,50 грн. заборгованість за гарячу воду, 12410,16 грн. заборгованість за утримання паркінгу; 3% річних у розмірі 1465,53 грн. , інфляційні втрати у розмірі 13053,31 грн. У зв`язку з чим вказану заборгованість необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
 
При цьому колегія суддів вважає обґрунтованим аргумент апеляційної скарги позивача щодо несплати відповідачем платежів за спожиті комунальні послуги в повному обсязі у вказаний період.
 
При обрахуванні інфляційних втрат у зв`язку з несплатою відповідачем платежів за спожиті комунальні послуги та додаткові витрати за вказаний період, колегія суддів  врахувала ту обставину, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до 24.12.2015 року індексація грошових доходів населення проводилася в разі, коли величина індексу спожитих цін перевищувала поріг індексації,який установлювався в розмірі 101 відсотка, а після 24.12.2015 року величина індексу споживчих цін встановлена 103 відсотка.
 
Враховуючи положення вказаного Закону, колегія суддів вважає, що позивач невірно нарахував інфляційні втрати за спожиті відповідачем послуги у період з січня 2016 року по грудень 2018 року, не врахувавши, що у 2016 році індекс спожитих цін на товари та послуги перевищив поріг 103%,установленого Законом лише у квітні 2016 року та склав 103,5%.
 
Разом тим колегія суддів звертає увагу на те, що ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій відповідач на спростування розрахунків заборгованості наданих позивачем у період з лютого 2014 року по грудень 2018 року доказів не надавав.
 
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність між сторонами договірних відносин стосовно надання житлово-комунальних послуг ,а відтак відсутність у позивача правових підстав на пред`явлення  до відповідача вищевказаних позовних вимог,виходячи з наступного.
 
 Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
 
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
 
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
 
           У зв`язку з зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є власником машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , а тому, як споживач наданих позивачем послуг має сплачувати їх у встановленому розмірі,  факт відсутності договору про відшкодування витрат на утримання підземного паркінгу між сторонами сам по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.
 
           Доказів на спростування встановлених обставин відповідачем не надано.
 
Аргумент відповідача про те, що в рахунках на сплату додаткових послуг позивачем зазначаються реквізити іншої юридичної особи, а тому нараховані суми не підлягають сплаті,колегія суддів не приймає до уваги,оскільки ні суду першої інстанції,ні суду апеляційної інстанції відповідач не надав доказів неправомірності дій позивача в цій частині, як і не доведено ним належними та допустимим доказами ненадання позивачем додаткових послуг.
 
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції  приходить до висновку про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про часткове задоволення позову.
 
У відповідності до ст..141 ЦПК України,колегія суддів вважає,що з відповідача належить стягнути з відповідача на користь позивача,витрати по сплаті останнім судового збору у розмірі 4802,5грн..
 
Керуючись ст..ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-
                                                               п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯДОК.Управління та експлуатація нерухомості»  задовольнити частково.
            Рішення  Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року скасувати та постановити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПОРЯД.ОК.Управління та експлуатація нерухомості» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК.Управління та експлуатація нерухомості» заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 48 851,03 грн., з яких 28 674,59 заборгованість за додаткові послуги, 5268,20грн.- за утримання будинку та прибудинкової території, 2142,58 грн. - за опалення, 355,50 грн.- за гарячу воду, 12410,16 грн. заборгованість за утримання паркінгу; 3% річних у розмірі 1465,53 грн. грн; інфляційні втрати у розмірі 13053,31  грн., а всього 63 369,87 грн.  та судові витрати у розмірі 4802,5 грн..
Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК.Управління та експлуатація нерухомості»  - місце знаходження: АДРЕСА_3,  код ЄДРПОУ - 32244592.
 
  Боржник: ОСОБА_1 - місце проживання: : АДРЕСА_3 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
 
Постанова набирає законної сили з дня  її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України  не підлягає касаційному оскарженню.
 
    Головуючий:                                                              А.О. Чобіток            
 
               Судді:                                                                          О. В. Немировська
 
                                                                                                     Т. І. Ящук