ПОСТАНОВА
Іменем України

29 травня 2020 року 
Київ
справа №703/6563/15-а
адміністративне провадження №К/9901/19539/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Смілянський машинобудівний завод»
на      постанову     Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2016 року (суддя Компанієць О.В.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року (головуючий суддя Земляна Г.В., судді: Лічевецький І.О., Грибан І.О.)
у справі     № 703/6563/15-а
за позовом Публічного акціонерного товариства «Смілянський машинобудівний завод»
до Смілянської міської ради Черкаської області
третя особа Смілянська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Черкаській області
про скасування рішення, 
У С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Відкрите акціонерне товариство «Смілянський машинобудівний завод» (на теперішній час Публічне акціонерне товариство «Смілянський машинобудівний завод») (далі - позивач, Товариство) звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Смілянської міської ради Черкаської області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Смілянська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - третя особа), в якому просило визнати незаконним рішення відповідача про затвердження ставок земельного податку.

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області постановою від 01.02.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року, відмовив в задоволенні позовних вимог.

При розгляді справи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з дотриманням процедури встановленої статтями 285-287 Податкового кодексу України, крім того, проект оскарженого рішення з Черкаським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України погоджено 21 квітня 2015 року. Також, проект рішення «Про затвердження земельного податку та розміри орендної плати на 2016 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради» та аналіз регуляторного впливу цього рішення опубліковано в газеті «Сміла» 15 квітня 2015 року, а рішення міської ради № 68-26/VI від 15 червня 2015 року опубліковано в цій же газеті 1 липня 2015 року.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Підставою для касаційного оскарження позивач зазначає неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу від відповідача та третьої особи на адресу Суду не надходили, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 червня 2015 року LXVІІІ сесія Смілянської міської ради Черкаської області прийняла рішення № 68-26/VI «Про затвердження ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати земельного податку на 2016 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради». Відповідно до пункту 1 цього рішення з 1 січня 2016 року земельний податок встановлено у розмірі 3% від нормативної грошової вартості земельних ділянок. 

Оскільки Товариство є користувачем земельної ділянки в адміністративних межах Смілянської міської ради, останнє звернулось до суду з позовом про визнання незаконним вказаного рішення міської ради.

За приписами частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Пунктом 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут та надалі нормативно-правові акти в редакції,, яка діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

На виконання пункту 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Податкового кодексу України, Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» відповідачем прийнято рішення № 68-26/VI.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не поставлено під сумнів доводами касаційної скарги, що вказаним рішенням визначено порядок обчислення земельного податку, податковий період, строк і порядок сплати податку, строк і порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 

З 01.01.2015 року плата за землю виключена з загальнодержавних податків та внесена до розділу податок на майно та відповідно до вимог п. 10.2 статті 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. 
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК. 

Також, відповідно до пункту 274.2 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності)».

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 

Таким чином, максимальним розміром ставки земельного податку для суб`єктів господарювання, які мають в своєму постійному користуванні земельні ділянки, серед яких зокрема є і Товариство, є 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 

В свою чергу Смілянською міською радою було встановлено 3% розмір земельного податку для суб`єктів господарювання.

Крім того, відповідно до підпункту 12.3.7 пункту 12.3 ст.12 Податкового кодексу України, не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що органом місцевого самоврядування, при винесенні оскаржуваного рішення також дотримано вимоги Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

В свою чергу, доводи касаційної скарги зводяться до того, що легітимних адміністративних меж міста Сміла не існує, оскільки Верховною Радою України не встановлювались межі міста Сміла Черкаської області та міста Черкаси. Таким чином, на думку позивача, Смілянська міська рада не має правових підстав розпоряджатись землями.

Як зазначено в касаційній скарзі, підтекст оскарження рішення, насамперед соціальний, примусити відповідача нарешті здійснити дії щодо встановлення адміністративних меж міста у відповідності до закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовано позивачем, що межі міста Сміла Черкаської області затверджені рішенням виконавчого комітету «Про затвердження акту прийомки робіт по відновленню межі міських земель м. Сміла» від 26.06.1968 року №287 та рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради «Про затвердження меж земель м. Сміла та меж населених пунктів» від 26.12.1969 року №795.
Крім того, з державного акту на право постійного користування землею І-ЧР №000364, який виданий Товариству від 29.12.2001 року вбачається, що останній видано саме Смілянською міською радою народних депутатів Черкаської області як користувачем землі на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів Черкаської області від 28.12.2001 року №952.

Проте, в супереч доводів касаційної скарги, будучи користувачем земельної ділянки позивач не оспорює, що остання йому видана саме її легітимним власником.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що чине податкове законодавство України не пов`язує обов`язкове затвердження меж земель відповідної ради Верховною Радою України з обов`язком міських рад встановлювати ставку плати за землю в межах земель, які територіально належать відповідній раді на підставі рішень виконавчих комітетів, які були винесені до 1991 року.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з дотриманням процедури встановленої статтями 285-287 Податкового кодексу України.

Доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновки судів попередніх інстанцій.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій  виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтовані  рішення,  в  яких  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Смілянський машинобудівний завод»  залишити без задоволення. 

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року у справі     № 703/6563/15-а залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

 Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
 Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	 	  В.П. Юрченко