ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6586/18                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                         Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                                 Пилипенко  О.Є.,                 
                                                                                                           Парінова А.Б.,          

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року (суддя Брагіна О.Є.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Уповноважена Верховної Ради України з прав людини Денисова Людмила Леонтіївна про визнання протиправною відмову та зобов"язання вчинити певні дії, - 

                                                       В С Т А Н О В И В :
У провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває на розгляді адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Уповноважена Верховної Ради України з прав людини Денисова Людмила Леонтіївна про визнання протиправною відмови Державної міграційної служби України (її територіального органу та підрозділу) у оформленні та видачі   паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII та зобов`язання оформити і видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.
17 березня 2020 року Київським окружним адміністративним судом винесено окрему ухвалу, яку направлено Уповноваженій Верховної ради України з прав людини Денисовій Людмилі Леонтіївні для вирішення питання про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу особи з обмеженою цивільною дієздатністю та визначення йому опікуна. Встановлено судовий контроль за виконанням окремої ухвали та зобов`язати подати суду звіт про виконання ухвали протягом одного місяця   з дня одержання копії цієї ухвали.
Не погоджуючись із зазначеною окремою ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тилик Тарас Михайлович подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати окрему ухвалу Київського окружного адміністративного суду Брагіної О.Є. від 17.03.2020 та постановити окрему ухвалу стосовно судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 , яка допустила неправильне застосування норм матеріального права та порушила норми процесуального права.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тилик Тарас Михайлович вказує, що з 18.03.2019 він та позивач не приймає участі у справі №320/6586/18 та вважають незаконними рішення, які винесені ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 .
Апелянт вказує, що суд не має права в окремій ухвалі визначати конкретні заходи, які слід вжити для усунення причин та умов, що сприяли правопорушенню, оскільки це виходить за межі його компетенції. Таким чином, прийнята судом окрема ухвала в рамках адміністративного позову, фактично носить характер рішення суду, оскільки в ній суд зобов`язав компетентний орган встановити опіку над громадянином. Такі спори мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Апелянт, також, вказує, що право на одержання паспорта громадянина України у формі книжечки підтверджено рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №806/3265/17.                     
Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Як убачається зі змісту окремої ухвали Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, остання прийнята в рамках розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії до закінчення розгляду справи по суті.
Під час розгляду справи, як зазначено в окремій ухвалі, було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною інвалідом, яка страждає на спадкове захворювання (фенілкетонурію), наслідком чого стало тяжке ураження центральної нервової системи та розумова відсталість, стан значно нижче середнього рівня когнітивних здібностей людини, згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №79 від 05.02.2020, ОСОБА_1 у даний час має стійкий хронічний психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості, внаслідок класичної фенілкетонурії, за своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та   керувати ними, натомість, 10.12.2018, до суду від імені ОСОБА_1 , була подана вищевказана позовна заява.  
Таким чином, враховуючи, що питання про визнання особи недієздатною може бути вирішено за заявою органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання такої особи, перед яким вправі ініціювати питання про звернення до суду із відповідною заявою Уповноважена Верховної ради з прав людини, і підставою для визнання особи недієздатною та вирішення цього питання у суді є психічний стан повнолітньої особи, який підтверджується у даному випадку медичним висновком №79 від 05.02.2020, суд прийняв та направив окрему ухвалу з посиланням на Цивільний кодекс України, Уповноваженій Верховної ради України з прав людини Денисовій Людмилі Леонтіївні для вирішення питання про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу особи з обмеженою цивільною дієздатністю та визначення йому опікуна.   
Колегія суддів не може погодитись з доводами суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній окремій ухвалі, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважегнь для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Отже чинним Кодексом адміністративного судочинства чітко визначено підстави та порядок прийняття судом окремих ухвал   по справах, що розглядаються судами.
Зі змісту ст. 249 КАС України вбачається, що окрема ухвала суду - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників і може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено певне правопорушення.
Необхідність їх винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.
Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов`язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.
Суд позбавлений права в окремій ухвалі визначати конкретні заходи, які слід вжити для усунення причин та умов, що сприяли правопорушенню, оскільки це виходить за межі його компетенції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що прийнята судом окрема ухвала в рамках адміністративного позову, фактично носить характер рішення суду, оскільки в ній суд зобов`язав компетентний орган в порядку Цивільного кодексу України та Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР вирішити питання про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу особи з обмеженою цивільною дієздатністю та визначити йому опікуна.
Тобто, така окрема ухвала  не містить реагування на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини на умови, що сприяли вчиненню порушення, а отже не відповідає завданню адміністративного судочинства.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що за п. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опіка встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів особи, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, передбачені ст. 55 ЦК України.
За приписами ч.1 статті 296 ЦПК України, заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до ст.236 ЦПК України заява подається за місцем проживання особи, щодо якої заявник звертається до суду.
Однак, в матеріалах справи відсутнє рішення суду про визнання ОСОБА_1 особою з обмеженою цивільною дієздатністю чи недієздатною особою, а відтак, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини позбавлений можливості з метою захисту прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_1  вирішити питання про визначення йому опікуна.   
Відповідно до ст. 57 Цивільного кодексу України особа, якій стало відомо про фізичну особу, яка потребує опіки або піклування, зобов`язана негайно повідомити про це орган опіки та піклування.
Рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання її недієздатною після набрання ним законної сили надсилається органові опіки та піклування. Таке рішення є підставою для призначення фізичної особи, яка обмежена у цивільній дієздатності, піклувальника, а недієздатній фізичній особі - опікуна.
Такі спори розглядаються за правилами цивільного судочинства.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про незаконність прийнятої судом першої інстанції у рамках розгляду справи №320/6586/18 окремої ухвали від 17 березня 2020 року, яку направлено Уповноваженій Верховної ради України з прав людини Денисовій Людмилі Леонтіївні для вирішення питання про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу особи з обмеженою цивільною дієздатністю та визначення йому опікуна.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .P>
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що окрема ухвала Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року постановлена судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а відтак остання підлягає скасуванню.
Щодо вимог апелянта постановити окрему ухвалу стосовно судді Київського окружного адміністративного суду Брагіної О.Є., яка допустила неправильне застосування норм матеріального права та порушила норми процесуального права, то колегія   суддів не вбачає підстав для такого реагування. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Окрему ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року скасувати.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                    О.Є. Пилипенко