П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5571/19	

Категорія: 109020100          Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.
          Місце ухвалення: м. Херсон
          Дата складання повного тексту: 14.02.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів            - Лук`янчук О.В.
                     - Ступакової І.Г.
при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, виконавчого комітету Щасливецької сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (далі Щасливцевська СР), виконавчого комітету (далі ВК) Щасливецької СР про: 
-          визнання протиправною відмову Щасливцевської СР у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 ;
-          визнання протиправним та скасувати рішення №1673 від 12 червня 2019 року, прийняте 93 сесією Щасливцевської СР 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 ;
-          зобов`язання Щасливцевську СР надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що у травні 2019 року вона подала клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання. 12 червня 2019 року 93 сесією 7 скликання Щасливцевської СР було прийнято рішення №1673, яким відмовлено позивачу в задоволенні клопотання в зв`язку з тим, що бажана позивачем до отримання земельна ділянка вже перебуває у приватній власності іншої особи. З посиланням на норми ЗК України обґрунтовує правомірність своїх вимог. З наведеного позивач робить висновок про наявність правових підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування рішення №1673 та зобов`язання вчинити певну дію.
Відповідачі позов не визнали, вказуючи, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, станом на момент її звернення до Щасливцевської СР, вже перебувала у приватній власності. Так, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ - ХС №002091, виданого Щасливцевською СР народних депутатів 24 квітня 2003 року (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №307), земельна ділянка належала гр-ну ОСОБА_3 . У подальшому за договором дарування від 02 червня 2004 року, спірна земельна ділянка була передана у власність гр-ці ОСОБА_4 . Тому рішенням від 12 червня 2019 року №1673 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Наведені обставини в сукупності, на думку відповідачів, є підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим, позов підлягає залишенню без задоволення.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Щасливцевської СР (код ЄДРПОУ 26186462, 75580, Херсонська обл., Генічеський район, с. Щасливцеве, вул. Миру, 26), ВК Щасливцевської СР (код ЄДРПОУ 04400647, 75580, Херсонська обл., Генічеський район, с. Щасливцеве, вул. Миру, 26) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення від 12 червня 2019 року №1673, прийняте 93 сесією Щасливцевської СР 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 19 травня 2019 року.
Зобов`язано Щасливцевську СР, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 19 травня 2019 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ВК Щасливцевської СР на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., шляхом безспірного списання.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ВК Щасливцевської СР на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., шляхом безспірного списання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі Щасливцевської СР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          на момент звернення позивача до Щасливцевської СР земельна ділянка, позначена в графічних матеріалах ОСОБА_1 , перебувала у приватній власності іншої особи;
-          посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили, що саме ця земельна ділянка є тою, яка позначена позивачем в своєму клопотанні є необґрунтованими, оскільки позивачем чітко було визначено місце бажаної земельної ділянки на графічному матеріалі з генерального плану с. Генічеська Гірка, що дало змогу визначитися з точним місцем розташуванням ділянки, яку бажав отримати безоплатно у власність позивач, а також її адресою: АДРЕСА_2 . Посадовим особам Щасливцевської СР не знадобилися спеціальні дослідження чи готовий проект землеустрою, щоб визначити наявність чи відсутність перешкод для передачі вказаної земельної ділянки у власність чи відмови у цьому. Крім цього, будь-яких спеціальних вимог до графічних матеріалів чинним земельним законодавством також не встановлено;
-          ч.4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Разом з відзивом адвокатом Буженко Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, пов`язаних з апеляційним розглядом справи.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Щасливцевської СР , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
19 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Щасливцевської СР із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської СР, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання.
Рішенням 93 сесії Щасливцевської СР 07 скликання від 12 червня 2019 року №1673 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що "…бажане місце розташування земельної ділянки в с. Генічеська Гірка не належить до земель комунальної власності та сільська рада не є розпорядником цієї землі, оскільки вона перебуває у приватній власності". Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернулася до суду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту спірного рішення відповідача, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказано перебування бажаної земельної ділянки у приватній власності. Отже, обґрунтування прийнятого рішення по клопотанню позивача не містить визначених ч.7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що є порушенням вказаної норми цього Кодексу.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, у спірних правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 118 ЗК України, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
-          невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
-          невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
-          невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Як вбачається зі змісту спірного рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідачем не зазначено визначених ЗК України підстав для відмови у наданні дозволу, а довід апелянта про те, що на момент звернення позивача з відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, земельна ділянка перебувала у приватній власності іншої особи, не свідчить про правомірність прийнятого ним рішення.
Крім того, судова колегія зазначає, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі за №545/808/17.
Також судова колегія вважає необґрунтованим довід апелянта, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача про видачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, здійснив втручання у дискреційні повноваження останнього.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Дослідивши клопотання адвоката Буженко Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якій останній просить витрати, пов`язані з апеляційним розглядом справи, покласти на відповідача, судова колегія зазначає наступне.
Положеннями ч.1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.1 та п. 1 ч.3 ст. 132 КАС України).
Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правову допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги від 07 грудня 2019 року, довідку-рахунок №20-16 від 17 квітня 2020 року від 22 серпня 2019 року та прибутковий касовий ордер від 17 квітня 2020 року.
Вивчивши зміст поданого клопотання, судова колегія вважає, що заявлені витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 11 500 грн. не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру.
Крім того, судова колегія зазначає, що певні послуги адвоката, зазначені в довідці-рахунку, зокрема, складання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, взагалі не надавались адвокатом.
Також судова колегія враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції є сума 4 000 грн., яка і підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Щасливцевської СР.
За таких обставин, лопотання адвоката Буженко Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн. підлягає частковому задоволенню.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції, відповідно ст. 139 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року залишити без змін.
Клопотання адвоката Буженко Юрія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн. задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (код ЄДРПОУ 26186462, 75580, Херсонська обл., Генічеський район, с. Щасливцеве, вул. Миру, 26) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.