ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2020 р.                                    Справа № 927/229/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши матеріали апеляційної скарги  ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2020 
у справі № 927/229/19 (колегія суддів: Книш Н.Ю., Демидова М.О., Шморгун В.В.)
за позовом 1)  ОСОБА_2 ;
2) ОСОБА_3 ;
до Приватного акціонерного товариства "Чернігівавтосервіс"
про визнання недійсним рішення Наглядової ради від 06.11.2018
без виклику сторін
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2020 повернуто ОСОБА_1  позовну заяву, подану як третьою особою у справі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, разом з доданим до неї документами.
ОСОБА_1 (надалі - скаржник/ ОСОБА_1 ), не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати. Скаржник зазначає, що судом  порушено статті 49, 180 ГПК України; стверджує про те, що його позовні вимоги безпосередньо стосуються предмета спору.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 прийнято до апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; вирішено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2020 у даній справі, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів оскарження, ОСОБА_1 подав до Господарського суду Чернігівської області заяву, як третя особа у справі, яка заявляє самостійні вимого на предмет спору, у якій просив: 1) визнати недійсним рішення наглядової ради ПрАТ «Чернігівавтосервіс», оформлене протоколом від 06.11.2018; 2) визнати недійсним рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ «Чернігівавтосервіс», оформлене протоколом від 17.03.2020; 3) зобов`язати ПрАТ «Чернігіватосервіс» викупити у ОСОБА_1 належні йому акції ПрАТ «Чернігіватосервіс» за ціною, не меншою ніж 29,96 грн. за одну акцію.
Повертаючи вказану заяву ОСОБА_1 , місцевий господарський суд послався на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішенням загальних зборів учасників, оформленого протоколом від 17.03.2020 та про зобов`язання ПрАТ «Чернігівавтосервіс» викупити у ОСОБА_1 акції виникли з різних предметів спору, адже предметом спору за позовною заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є вимога про визнання недійсним рішення Наглядовою ради товариства від 06.11.2018. 
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Наглядової ради товариства від 06.11.2018, то, як зазначив місцевий господарський суд, позовна вимога третьої особи, відповідно до статті 49 ГПК України, має містити самостійні вимоги щодо предмету спору.
За приписами статті 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.
При цьому позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті 49 та частини четвертої статті 180 ГПК України. Згідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Відповідно до частин другої та третьої статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа, з метою захисту свого права, може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. 
Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17).
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів. Предметом спору є об`єкт спірних відносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий спір між позивачем та відповідачем (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18).
Як вказувалося вище, у даному випадку, на момент винесення оскаржуваної ухвали, предметом позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є вимога до відповідача про визнання недійсним рішення Наглядової ради останнього від 16.11.2018. Предметом спору, відповідно до викладених позицій Великої Палати Верховного Суду є саме рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018.
В той же час, дві позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: про визнання недійсним рішення Загальних зборів відповідача від 17.03.2020 та про зобов`язання відповідача здійснити викуп акцій ОСОБА_1 за ціною не менше 29,96 грн. за одну акцію не стосуються предмету спору - рішення Наглядової Ради відповідача від 16.11.2018 (знаходяться поза цим предметом), а відтак, не можуть бути розглянуті у даному провадженні як вимога третьої особи в розумінні статті 49 ГПК України. Таким чином, відповідний висновок місцевого господарського суду про те, що вказані вимоги ОСОБА_1 не стосуються предмета спору, є цілком правомірним.
Стосовно вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018, колегія суддів зазначає наступне.
Як вказувалося вище, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №916/3245/17, позовна заява третьої особи має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
Самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона і саме її право порушено відповідачем. Отже, третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь, тобто, така особа процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу.
В даному випадку, ОСОБА_1 не заявляє самостійну вимогу щодо предмета спору - рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018, а дублює позовну вимогу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом спору в якій є також рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018. 
Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що заявлена ОСОБА_1 вимога про визнання недійсним рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018 не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в розумінні статті 49 ГПК України, адже не містить самостійної вимоги на предмет спору.
Відповідно до ч. 6 статті 180 ГПК України, положення якої відповідно до статті 49 ГПК України застосовуються до заяв третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про повернення ОСОБА_1 позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору разом з доданими до неї документами. 
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що його позовна вимога про визнання недійсним рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018 ґрунтується на таких же  підставах та обставинах, що і у позивачів, а відтак, мала бути прийнята місцевим судом до розгляду такої ж вимоги позивачів, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, ОСОБА_1 заявлявся не зустрічний позов, ознаками якого є пов`язаність із зустрічним позовом підставами цих позовів або поданими доказами, а подавав позовну заяву як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору. Ознаками позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору є інші обставини, про які зазначалося вище. 
Відносно доводів ОСОБА_1 про те, що його позовні вимоги про визнання недійсним рішення Загальних зборів відповідача від 17.03.2020, якими було скасовано рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018 та про зобов`язання відповідача викупити у ОСОБА_1 акції відповідача за ціною не нижче 29,96 грн. стосуються предмета спору - рішення Наглядової ради відповідача від 16.11.2018, колегія суддів зазначає, що їм дана оцінка у мотивувальній частині цієї постанови. 
Щодо доводів ОСОБА_1 на те, що у постанові Верховного Суду, якою були скасовані судові рішення у даній справ і справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду, було зазначено про необхідність визначення об`єктивної вартості акцій відповідача, і відповідно, на думку скаржника, це безпосередньо пов`язано із його вимогою про зобов`язання  відповідача викупити у ОСОБА_1 акції вартістю 29,96 грн. кожна, колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
На момент винесення оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, останній не перейшов до розгляду справи по суті, під час якого, в тому числі, досліджуються докази, вказівки касаційного суду, а перебував на стадії підготовчого провадження, під час якого не встановлюється та не досліджується вартість акцій відповідача, а відтак, у суду відсутні правові підстави для прийняття до розгляду вимоги, яка вже містить визначену самою особою вартість однієї акції  на рівні 29,96 грн.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 є вірними, а тому ухвала Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2020 у справі №927/229/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2020 у справі №927/229/19 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2020 у справі №927/229/19  залишити без змін.
3. Матеріали оскарження у справі №927/229/19 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 27.05.2020.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков