П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7422/19	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      14 лютого 2020 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, а саме: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області щодо обмеження призначеної пенсії по інвалідності максимальним розміром; зобов`язання здійснити нарахування і виплату пенсії по інвалідності без обмеження її максимального розміру; зобов`язання здійснити нарахування та виплату різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час, починаючи з 02 червня 2019 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправними дії щодо обмеження призначеної пенсії по інвалідності максимальним розміром; зобов`язано нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності без обмеження її максимального розміру з 02 червня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про зобов`язання перерахувати призначену позивачу пенсію по інвалідності з 02 червня 2019 року, та як пенсію по інвалідності призначено позивачу лише з 15 жовтня 2019 року.
Крім того, пенсійний орган вважає, що на позивача поширюються встановлені законодавцем обмеження максимального розміру пенсії, зокрема, встановлені ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», так як такі обмеження запроваджено до призначення пенсії позивача та вони є чинними на даний момент.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
Згідно проведеного перерахунку пенсії, розмір його пенсії з 01 листопада 2019 року складає 30 193,00 грн.
Однак, із урахуванням встановленого законодавцем обмеження максимального розміру пенсії, кінцева сума пенсії позивача склала 15   640,00 грн.
Не погодившись з обмеженням максимального розміру пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення, так як пенсійним органом протиправно обмежено розмір пенсії позивача, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 2 ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Крім того, ч. 7 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/201.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій пенсійного органу щодо обмеження максимальним розміром нарахованої позивачу пенсії на підставі приписів ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивачу з 02 червня 2019 року призначено виплату пенсії за вислугу років на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З 15 жовтня 2019 року позивачу призначено виплату пенсії по інвалідності на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З 01 листопада 2019 року позивачу перераховано призначену йому пенсію по інвалідності.
При цьому, з моменту призначення пенсії позивачу у червні 2019 року, її розмір обмежено розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідно вимог ст. 2 ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Між тим, колегія суддів зазначає, що законодавцем встановлено обмеження максимального розміру пенсій, призначених на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В даному випадку, відповідне обмеження містилось у ч. 7 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 2 ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
При цьому, як зазначено колегією суддів вище, встановлене ч. 7 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження пенсій максимальним розміром втратило чинність з моменту проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/201, яким його визнано неконституційним.
З іншого боку, як вірно зазначено пенсійним органом, встановлене ст. 2 ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження є чинним.
В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції встановлено, що передбачені різними законами обмеження максимального розміру пенсій колишнім військовослужбовцям є аналогічними, а як наслідок такими, що не підлягають застосуванню на підставі відповідного висновку Конституційного Суду України.
При цьому, надаючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, Конституційний Суд України, визнаючи неконституційним положення ч. 7 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходив з того, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, зокрема, громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку.
При цьому, організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (ст. 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (ч. 1 ст. 17 Конституції України).
Конституційний Суд України наголосив на тому, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Внаслідок чого, Конституційний Суд України зробив висновок про те, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
В свою чергу, враховуючи вищевказані висновки Конституційного Суду України, колегія суддів вважає, що позивач, як колишній військовослужбовець, який захищав суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, а також особа, якій призначено пенсію на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», безумовно потребує додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.
При цьому, встановлене ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження максимального розміру його пенсії, навіть за умови, що таке обмеження встановлено законодавцем до призначення позивачу пенсії, у розумінні вищевикладених висновків Конституційного Суду України, суперечить ст. 17 Конституції України.
Внаслідок чого, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про необхідність здійснення виплати пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром.
Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги пенсійного органу про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, шляхом помилкового встановлення фактичних обставин справи, а як наслідок помилково зобов`язано перерахувати призначену позивачу пенсію по інвалідності з 02 червня 2019 року, так як з 02 червня 2019 року йому призначено виплату пенсії за вислугою років, а пенсію по інвалідності призначено лише з 15 жовтня 2019 року.

При цьому, враховуючи той факт, що пенсія позивача протиправно обмежувалась максимальним розміром вже з моменту її призначення, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення у відповідній частині.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити частково.
Змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року, виклавши 2 та 3 абзац його резолютивної частини у наступній редакції:
«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром призначених ОСОБА_1 пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату без обмеження максимальним розміром призначених ОСОБА_1 пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 02 червня 2019 року».
В решті – залишити без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

   Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
   Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.