П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3308/19                                   Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковальчук О.К.  
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
14 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року  (рішення прийнято у м. Хмельницький, дату складання повного тексту рішення та час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної  академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.11.2019, просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019;
- стягнути з Національної академії Державної Прикордонної Служби України імені Б.Хмельницького на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення з 2015 року по 2019 рік станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019 року та середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні з посади в розмірі 339228, 93 грн.

2. У обґрунтування позову, позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказує, що звернувся до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького із заявою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки, виходячи із розміру грошового забезпечення на дату звільнення з військової служби. Відповідач листом від 03.07.2019 відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки вказавши на відсутність права на отримання такої відпустки, відповідно й права на грошову компенсацію, зазначивши що статтею 10-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток під час дії особливого періоду. Позивач вважає відмову Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького щодо виплати йому грошової компенсації за невикористаної дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, безпідставною та необґрунтованою. Крім того, вказує, що нарахування грошового забезпечення відповідач  проводив йому не в повному обсязі, без виплати індексації грошового забезпечення. Зазначає, що за його зверненням про надання інформації щодо виплати індексації відповідач вказав, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького за період з жовтня 2015 року по лютий 2018 року не проводилась у зв`язку із відсутністю фінансових ресурсів. Вказує, що відсутність бюджетного фінансування індексації на обов`язок відповідача її нараховувати та виплачувати не впливає і встановлений законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Таким чином, індексація грошового забезпечення та компенсація за невикористану додаткову відпустку при звільненні входить до грошового забезпечення позивача та в розумінні зазначених норм КЗпП України є належною працівнику сумою. В день звільнення всі належні позивачу суми виплачені не в повному обсязі. Про невиплату належних коштів - індексації грошового забезпечення за 2015-2018 рік він довідався з відповіді на адвокатський запит лише 15.10.2019 року, що підтверджується копією листа № 14/3786 від 07.10.2019, який отримав 15.10.2019. Просить позов задовольнити в повному обсязі, та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні, відповідно до статтею 116, 117 КзПП.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

3.1. Визнано протиправною бездіяльність Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік.

3.2. Зобов`язано Національну академію Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби  25.01.2019.

3.3. Зобов`язано Національну академію Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 роки у відповідності до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.

3.4. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
4. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині зобов`язання Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019 та зобов`язання Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 роки у відповідності до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, змінити та постановити в цій частині нове, яким зобов`язати Національну академію Державної Прикордонної Служби України імені Б.Хмельницького нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019 року; стягнути з Національної академії Державної Прикордонної Служби України імені Б.Хмельницького на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення з 2015 року по 2019 рік станом на момент звільнення з військової служби 25.01.2019. Також просить рішення суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 339 228,93 грн з урахуванням обов`язкових платежів та виплат скасувати та в цій частині прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

4.1. Скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції прийняв рішення без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів та ухвалив рішення, яке не відповідає закону, оскільки його виконання буде умовним та формальним, адже ані позивачу ані суду невідомо яка сума підлягає стягненню в якості грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, так само, як і яка сума належить військовослужбовцю до стягнення з відповідача в якості індексації грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 роки у відповідності до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003. Самостійно такі докази військовослужбовець отримати не може, що підтверджується матеріалами справи, тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

4.2. Також вказав, що у оскаржуваному рішенні суд одночасно дійшов до двох взаємовиключних висновків, а саме: індексація грошового забезпечення військовослужбовця та компенсація за невикористану додаткову відпустку військовослужбовця, як учаснику бойових дій є належними при звільненні з військової служби позивача коштами, що підлягають виплаті при звільненні, однак середній заробіток, як компенсація відповідачем затримки при звільненні, передбачена ст. 117 КЗпП України виплаті не підлягає. Отже, суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 116, 117 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу в Національній Академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького на посаді заступника начальника відділу - начальника групи чергових академії відділу організації повсякденної діяльності.

6. 30.04.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

7. Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №836-ОС від 28.12.2018 позивач звільнений з військової служби за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас.

8. Зі списків особового складу позивач виключений 25.01.2019, наказом №30 від 25.01.2019.

9. 13.06.2019 позивач звернувся до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького з заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за  невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2018 роки, виходячи із  грошового забезпечення на дату звільнення з військової служби.

10. Листом від 03.07.2019 №11/с-48/2522 Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького повідомила позивача про відсутність підстав для здійснення відповідних нарахувань та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, оскільки згідно із положеннями законів України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" на території України існує "особливий період", що триває дотепер. Передбачене відшкодування за надання військовослужбовцям у періоди передбачені пунктами 17 і 18 статті 10-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (під час дії особливого періоду), інших видів відпусток, крім щорічних основних відпусток, відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припинене.

11. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019, та індексації грошового забезпечення з 2015 по 2019 рік у день звільнення з військової служби 25.01.2019, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Позивач вважає відмову Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького щодо виплати йому грошової компенсації за невикористаної дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, безпідставною та необґрунтованою.

13. Відповідач вважає, що позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, оскільки частиною 19 статті 101 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки. Крім того, відповідно до наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького №836-ОС від 28.12.2018 року позивач звільнений з військової служби 28.12.2018 року, тому позивач не має права на відпустку за 2019 рік. Абзацом б частини 14 статті 10-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 227 "Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" затвердженого Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 року визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються. Нарахування та виплата індексації проводилась в межах кошторисних призначень, що виділялись на утримання Державної прикордонної служби України по вересень 2015 року включно. З жовтня 2015 року по лютий 2018 року кошти на виплату індексації Державній прикордонній службі України не виділялись. Вимогу позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільнені, вважає безпідставною, оскільки норми КзПП не розповсюджуються на правовідносини з прохолодження військової служби.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

17. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

18. У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, слід зазначити, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 року №504/96-ВР (Закон №504/96-ВР), Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-ХІІ, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (Закону №2011-ХІІ ).

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

19. Статтею 4 Закону 504/96-ВР встановлені види щорічних відпусток, а саме: основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

20. Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

21. Статтею 12 Закону №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

22. Згідно статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

23. У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

24. Статтею 10 Закону №504/96-ВР розділу ІІ "Щорічні відпустки" регламентований порядок надання щорічних відпусток.

25. Згідно з пункту 8 частини 13 статті 10 Закону №504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказані норми аналогічні нормам п.12 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

26. Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, що позивачеві, який не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідачем повинно нараховуватись та виплачуватись компенсація за невикористану відпустку.

27. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

28. Водночас, варто погодитись із висновком суду, що в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання дні такої відпустки при звільненні зі служби.

29. Матеріали справи свідчать, що наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №836-ОС від 28.12.2018 позивач звільнений з військової служби. Зі списків особового складу позивач виключений 25.01.2019, наказом №30 від 25.01.2019.

30. Згідно з абзацом б частини 14 статті 10-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.

31. Пунктом 227 "Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" затвердженого Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 визначено, що військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків особового складу органу Держприкордонслужби, відпустки за період військової служби в поточному році не надаються.

32. Таким чином, судом першої інстанції правильно зазначено, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік не підлягають до задоволення, оскільки наказ про звільнення позивача з військової служби прийнято 28.12.2018.

33. З огляду на викладене, матеріали справи свідчать, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2015-2018 роках, тому набув право на отримання грошової компенсації замість них у зв`язку із звільненням зі служби 28.12.2018, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, про що правильно зазначено судом першої інстанції. 

34. Щодо стягнення з Національної академії Державної Прикордонної Служби України імені Б.Хмельницького на користь позивача заборгованості з індексації грошового забезпечення з 2015 року по 2019 рік, колегія суддів зазначає таке.

35. Абзацом 2 частини 4 статті 9 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

36. Відповідно до частин 2, 3 статті 9 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

37. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

38. За змістом частини 3 статті 24 закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у її системному зв`язку із нормами пунктів 292-293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, про що приймається відповідний наказ.

39. Згідно з пунктом 9 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року N 558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України  23 липня 2018 р. за N 854/32306 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

40. Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не врегульована процедура та порядок нарахування індексації грошового забезпечення.

41. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення".

42. Відповідно до статті 1 закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

43. Згідно з частиною 1 статті 2 закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

44. Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

45. Статтею 6 закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

46. Статтею 4 закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

47. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

48. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

49. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок № 1078).

50. Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

51. Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

52. Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та  Порядку №1078 підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

53. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки, наданої Національною академією Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького про розмір виплаченої позивачу індексації з період 2015-2019 років, індексація грошового забезпечення позивачу виплачена за період з 01.01.2015 по 01.09.2015. За період з 01.10.2015 по 01.12.2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

54. Фактичною підставою для відмови позивачу щодо нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період слугувала відсутність бюджетних асигнувань на вказані цілі.

55. Обґрунтовуючи правомірність бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач посилається на абзац другий пункту 6 Порядку №1078, відповідно до якого проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

56. Разом з тим, статтею 18 закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлена державна гарантія, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

57. Відповідно до статті 16 закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

58. За змістом статті 19 закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

59. Статтею 20 закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" передбачено що надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

60. Згідно з абзацом першим пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

61. Отже, індексація грошового забезпечення здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, за рахунок яких здійснюється виплата грошового забезпечення.

62. Судом першої інстанції правильно зазначено, що оскільки відповідач не довів відсутність протягом 2015-2019 років коштів на виплату грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, то бездіяльність Національної академії Державної Прикордонної Служби України імені Б.Хмельницького щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 у відповідності до Порядку №1078 є неправомірною.

63. Також колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з індексації грошового забезпечення з 2015 по 2019 рік станом на день звільнення з військової служби 25.01.2019 шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 у відповідності до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з огляду на те, що базовий місяць нарахування індексації визначається Порядком №1078. Крім того, колегія суддів зазначає, що індексація відповідачем не нарахована, а у матеріалах справи відсутні розрахунки сум недоплаченої індексації грошового забезпечення.

64. Щодо стягнення з Національної академії Державної Прикордонної Служби України імені Б.Хмельницького на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні з посади, у зв`язку із невиплатою компенсації за невикористану додаткову відпуску та індексації грошового забезпечення, в розмірі 339228, 93 грн, колегія суддів зазначає наступне.

65. Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

66. Так, статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

67. Водночас, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

68. Таким чином, наведеними правовими нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

69. Отже, з огляду на вказане, правильними є висновки суду першої інстанції щодо того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не проведенні 25.01.2019 остаточного розрахунку при звільненні позивача з військової служби.

70. Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на те, що для проведення розрахунків належної до виплати суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, є передчасними. В матеріалах даної справи відсутні розрахунки сум недоплаченої компенсації за невикористану додаткову відпустку та індексації грошового забезпечення і документи, що повністю підтверджують середній розмір грошового забезпечення позивача.

71. Колегія суддів зауважує, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

72. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

73. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.
74. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

75. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

76. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

77. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

78. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

79. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Сушко О.О.