Справа № 149/2503/19
Провадження № 22-ц/801/261/2020
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року	Справа № 149/2503/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року, ухвалене суддею Войнаревичем М.Г. в м. Хмільнику, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особа Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області, про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку,
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області виділити їй із земель резервного фонду державної власності на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 про визнання за нею права на земельну частку (пай) розміром 1,5491 га в умовних кадастрових гектарах.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.12.2018 за нею визнано право на земельну частку (пай) розміром 1,5491 га в умовних кадастрових гектарах в КСП «Сальницьке» с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області, яке належало її матері ОСОБА_2 як співвласнику колективної власності КСП «Сальницьке».
Як спадкоємець після смерті матері вона набула право на земельну частку (пай), та маючи намір реалізувати надане право, звернулася до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області.
Проте, рішенням 30 сесії 7 скликання Сальницької сільської ради № 284 від 24.04.2019 їй відмовлено через відсутність на даний час вільних земель комунальної власності на території сільської ради, та усно запропоновано звернутись до Хмільницької районної державної адміністрації з даним питанням.
Листом Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області від 16.07.2019 їй запропоновано знову звернутися до сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Також, вказаним листом райдержадміністрація повідомила, що немає змоги видати їй сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі рішення суду, оскільки бланки сертифікатів відсутні та тому, що дане рішення суду є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) поряд із сертифікатом.
Надалі позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про виділення їй земельної ділянки із земель резервного фонду державної власності на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області в натурі (на місцевості) відповідно до рішення суду, однак, листом від 22.08.2019 їй було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, так як дане питання не відноситься до компетенції головного управління. Вказаним листом їй знову було запропоновано звернутися до сільської ради для вирішення вказаного питання по суті.
ЇЇ неодноразові звернення до органів влади та органів місцевого самоврядування щодо виділення їй земельної ділянки на підставі рішення суду, залишені без задоволення. Вказує, що така бездіяльність Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області та головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області є незаконною та грубо порушує її права, а тому вимушена за захистом своїх прав та інтересів звернутися з даним позовом до суду. 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року задоволено позов у даній справі.
Зобов`язано головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області виділити ОСОБА_1 із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26 грудня 2018 року про визнання за нею права на земельну частку(пай) розміром 1,5491 в умовних кадастрових гектарах.
Стягнуто з головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.
Не погодившись із вказаним рішенням, ГУ Держгеокадастру у Вінницькі області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що неправильним є висновок суду про те, що повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів передано, зокрема, на території Вінницької області Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області; здійснення прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) здійснюється лише органом місцевого самоврядування; судом застосовано Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в редакції, яка діяла до 01.01.2019, тому посилання на постанову Верховного суду від 20.06.2018 є недоречною; Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є лише розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту.
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину до 03 квітня 2020 року.
Від інших учасників справи заяв та клопотань не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що в судовому засіданні, призначеному на 25.02.2020 оголошувалася перерва у зв`язку з неявкою в судове засідання одного із відповідачів, та беручи до уваги, що у судовому засіданні 25.02.2020 представник апелянта висловив свою позицію по апеляційній скарзі та надав пояснення та відповіді на поставлені питання, зважаючи на те, що в судове засідання призначене на 24.03.2020 повторно не з`явився відповідач, із-за неявки якого оголошувалась перерва в минулому судовому засіданні, колегія суддів прийшла до висновку за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін, які належним чином повідомленні.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року у справі №149/3275/18 за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом визнано право на земельну частку (пай) розміром 1,5491 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Сальницьке» с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю в КСП «Сальницьке» серії ВН від 03.01.1996 (а.с.7-9).
В 2019 році ОСОБА_1 звернулась до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, однак, рішенням сільської ради №284 від 24 квітня 2019 року 30 сесії 7 скликання відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 149/3275/18, в зв`язку з тим, що вільних земель комунальної власності на території Сальницької сільської ради не має.(а.с.10) 
Листом Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області №01-01-13-1406 від 16.07.2019 на заяву ОСОБА_1 від 27.06.2019 повідомлено, що бланки сертифікатів на земельну частку (пай), на даний час відсутні. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є одним із видів документів, що посвідчує право особи на земельну частку (пай). Зазначено, що для подальшого переоформлення земельної частки (паю) їй необхідно звернутися до Сальницької сільської ради для отримання рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) згідно Закону України №2498-VIII від 10.07.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» (а.с.11).
Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області № Ш-536/0-1384/6-19 від 22.08.2019 на клопотання ОСОБА_1 від 06.08.2019 відмовило останній у задоволенні її заяви щодо виділення земельної ділянки на території Сальницької сільської ради Хмільницького району, посилаючись на те, що дане питання не відноситься до компетенції Головного управління та запропоновано для вирішення вказаного питання по суті звернутися до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с. 20).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи доведено, що право позивача на земельну частку (пай) встановлено рішенням суду від 26 грудня 2018 року, а повноваження щодо реалізації її права на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог частини четвертої ст. 122 ЗК України із земель резервного фонду покладені саме на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення наділене управління Держгеокадастру у Вінницькій області, однак, така позиція суду є хибною.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який є спеціальним законом щодо порядку проведення та процедури виділення власникам земельних паїв у натурі із земель, що належали сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності.
На момент звернення ОСОБА_1 до сільської ради (2019 рік) із заявою про виділення земельної ділянки на підставі рішення суду від 26.12.2018, яким визнано за позивачем право власності на земельний пай, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» діяв в редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 01.01.2019.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом та громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
У статті 2 вказаного Закону зазначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до ст. 3 Закону, підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). 
Відповідно до ст. 5 Закону, сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), серед інших повноважень, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) , а також, організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом.
Виходячи із змісту ч. 3 ст. 13 цього Закону, доля нерозподілених земельних ділянок, невитребуваних часток (паї) після формування їх у земельні вирішується відповідною сільською, селищною, міською радою, яка приймає відповідне рішення.
В даному випадку позивач, як спадкоємець, намагається виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай), а саме невитребувану земельну ділянку, право на яку позивач набув на підставі рішення суду, і яка не була виділена в натурі.
Рішенням Сальницької сільської ради від 24.04.2019 відмовлено позивачу в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на території Сальницької сільської ради в зв`язку з тим, що вільних земель комунальної власності на території Сальницької сільської ради немає.
Відповідно до другого речення частини шостої ст. 13 згаданого Закону, у разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).
На момент звернення позивача з згаданою заявою до Сальницької сільської ради (початок 2019 року), відсутня будь-яка норма права в земельному законодавстві, яка б надавала право райдержадміністрації, виділити позивачу земельну частку (пай) із земель її віддання, в разі відсутності вільних земель комунальної власності для задоволення потреб власника паю.
Отже, спірні правовідносини виникли між позивачем та Сальницькою сільською радою, яка фактично без будь-якого обґрунтування (тобто доведення істинності) відмовила в задоволенні законної вимоги позивача.
Позивач, хоча і зазначає серед відповідачів Сальницьку сільську раду, однак, вимагає щоб порушене її право усунуло саме Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Помилковим є застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток» в редакції від 27.06.2015, якою передбачалась можливість районних держадміністрацій в межах їх повноважень розглядати заяви власників земельних часток щодо виділення їм в натурі земельних часток (паїв), оскільки, ця норма в такій редакції на момент звернення позивача до сільської ради із відповідною заявою, не діяла. А відтак, як наслідок, помилковим є використання судом норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 (яким внесені зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01.01.2013), відповідно до яких повноваження райдержадміністрацій щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів передано центральним органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, яким є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Колегія суддів, встановивши, що спірні правовідносини виникли між позивачем та сільською радою, керуючись принципом диспозитивності, прийшов до висновку, що в задоволенні вимог позову, які висуваються не до тієї особи, яка повинна відповідати за порушення прав позивача, слід відмовити.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме неправильно застосовано норму закону, яка підлягала застосуванню, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
На підставі ч. 1 ст. 141, п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області задовольнити.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особа Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області, про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (ЄДРПОУ 39767547) 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко