Ухвала
Іменем України
 
16 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 752/14568/19
провадження № 61-3583ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року у складі судді Хоменко В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у складі колегії суддів: 
Шахової О. В., Андрієнко А. М., Саліхова В. В., у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест - Кредо», ОСОБА_1 про захист права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т. А. (далі - ПН КМНО Скульська Т. А.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (ТОВ «ФК «Інвест Кредо»), ОСОБА_1 про захист права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Разом із позовною заявою ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру 
АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .
 
Заяву мотивувала тим, що 10 січня 2008 року між нею та АКБ «Золоті Ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота» укладений договір 
іпотеки, предметом якого є квартира 
АДРЕСА_1 . 
 
24 травня 2016 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладений договір про відступлення права вимоги № 99 за кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки. 28 липня 2016 року ПН КМНО Скульською Т. А. прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки. 
 
Внаслідок реєстрації такого рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ТОВ «ФК «Інвест Кредо» стало власником спірної квартири. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 
07 жовтня 2016 року, 06 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу спірної квартири. 
 
Посилаючись на те, що відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_1 є незаконним, просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 , оскільки можливе відчуження нею спірної квартири унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій 
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.
 
Накладено арешт на квартиру  
АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити у подальшому виконання можливого судового рішення про задоволення позову. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у якій вона просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що необхідність обрання забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно належно не обгрунтована ані 
ОСОБА_3 , ані судами попередніх інстанцій. Доказів на підтвердження існування реальної загрози не виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, заявником не надано. Крім того, на спірне майно накладено арешт у іншій судові справі.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що вперше представником заявника 
ОСОБА_2 , касаційну скаргу було подано 24 грудня 2019 року, однак ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2020 року її було повернуто заявнику. 
У січні 2020 вона повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, проте ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року, касаційну скаргу знову було повернуто заявнику у зв`язку із ненаданням належних доказів на підтвердження її повноважень. Про наявність зазначеної ухвали суду їй стало відомо 17 лютого 2020 року. Посилаючись на те, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, просила поновити пропущений процесуальний строк.
 
Ураховуючи наведені заявником обставини, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
 
Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
 
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, урахувавши вимоги щодо співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог, обгрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо захисту права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому у різі відчуження спірної квартири існує реальна загроза невиконання чи ускладнення у майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При обранні заходів забезпечення позову, суд урахував необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин та перевірив відсутність правових підстав передбачених частиною третьою статті 151 ЦПК України для зустрічного забезпечення позову.
 
Посилання заявника на те, що арешт на спірну квартиру уже накладено у іншій судовій справі, а тому у повторному накладенні арешту немає необхідності є необгрунтованими, оскільки зазначене не вказує на відсутність правових підстав для забезпечення позову у справі, яка переглядається.
 
Задоволення заяви про забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність оскаржуваних судових рішень не впливають. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи наведене, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 
16 липня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 листопада 
2020 року постановлені з дотриманням норм процесуального права. 
 
Доводи касаційної скарги щодо порушення судами норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 
20 листопада 2019 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест - Кредо», ОСОБА_1 про захист права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак