Ухвала
 
07 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 463/7158/19
 
провадження № 61-6073ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                Курило В. П.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому  просила стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтовано тим, що з червня 2005 року ОСОБА_2 перебувала з  ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.                      ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_3 .                                      Спільне життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з чим з липня                     2019 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Позивач зазначала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає.
Посилаючись на викладені обставини, просила задовольнити позов.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 27 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з указаним рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову, в якій просила прийняти відмову від поданого нею позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та закрити провадження у справі, у якій зазначила, що наслідки відмови від позову їй зрозумілі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 07 жовтня                   2019 року визнано нечинним.
Провадження у справі закрито.
У березні 2020 року  ОСОБА_1  подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Предметом позову у справі № 463/7158/19 є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, справа № 463/7158/19 є малозначною в силу вимог пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду              м. Львова від 07 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
                                                                                                   А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                    В. П. Курило