Ухвала 
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 182/820/18
 
провадження № 61-4531ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області                               від 29 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                     від 22 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними пунктів кредитного договору та визнання недійсним кредитного договору,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними пунктів кредитного договору та визнання недійсним кредитного договору відмовлено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області              від 29 березня 2019 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.
 
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 05 березня 2020 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 20 березня 2020 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, запропоновано надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Крім того, заявнику запропоновано уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2020 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження заявник вказує, що повний текст оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду                   від 22 січня 2020 року він отримав 04 лютого 2020 року, проте доказів на підтвердження цього не надає.
Зазначає, що під час вирішення питання про необхідність оскарження постанови суду апеляційної інстанції у касаційному порядку, він, на виконання вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, ознайомлювався з правовими позиціями та висновками Верховного Суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Стверджує, що 21 лютого         2020 року ознайомився з постановою Верховного Суду від 12 лютого                    2020 року у справі № 520/13279/18, правові висновки у якій відрізняються від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які врахували суди при вирішенні справи № 754/10844/18. Зазначає, що після ознайомлення з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 520/13279/18, він остаточно вирішив оскаржувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, проте для підготовки касаційної скарги йому був необхідний певний час. При цьому вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.
 
Однак вказана заявником підстава для поновлення строку на касаційне оскарження не може бути визнана судом поважною, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
 
Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів, які підтверджують дату отримання ним копії постанови Дніпровського апеляційного суду                                    від 22 січня 2020 року.
 
Зазначені причини пропуску строку є по суті аналогічними, які заявник зазначав у касаційній скарзі і які вже були визнані неповажними.
 
Заявником не наведені поважні обставини, які перешкоджали йому своєчасно реалізувати своє право на касаційне оскарження. 
 
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними та заявником не наведено інших поважних підстав для поновлення строку, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними пунктів кредитного договору та визнання недійсним кредитного договору відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк