П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2964/19-а 
Головуючий у І інстанції:  Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 
19 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Смілянця Е. С. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків  фінансових послуг про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії -, 
В С Т А Н О В И В :
16 вересня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року покладено обов`язок на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надати відповідь по суті зазначених у заяві від 27.11.2018 року запитань. Вказував, що листом №19311/15-12 від 28.08.2019 року підтверджується не виконання постанови суду, зокрема, такий лист не підписано повноважною особою та визначені у заяві від 27.11.2018 року запитання не вирішені. Тому, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та покласти на нього обов`язок упродовж 10-днів надати відповідь по суті заявлених запитань у заяві від 27.11.2018 року у відповідності до Закону України «Про інформацію». 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі наведене обгрунтування вимог подібне обгрунтуванню позовної заяви. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 
Судом встановлено, що 27.11.2018 року ОСОБА_1 звертався із заявою про надання інформації до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №13317/15-12 від 26.12.2018 року позивачу була надана відповідь про результати розгляду звернення.
Однак, вважаючи що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надала Луценку Ю.М. відповідь не в повному обсязі, останній звернувся до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року у справі 120/56/19 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року скасовано та зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, надати ОСОБА_1 відповідь по суті зазначених в заяві від 27.11.2018 року запитань.
На виконання зазначеного рішення суду, листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №19311/15-12 від 28.08.2019 року ОСОБА_1 надано відповідь по суті заявлених запитань визначених у заяві від 27.11.2018 року, та у заяві від 13.08.2019.
Позивач вважаючи, що відповідачем у листі №19311/15-12 від 28.08.2019 року знову ж таки зазначено неповну інформацію, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано повні та обґрунтовані відповіді стосовно поставлених питань.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами ст.129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями ст.370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року  у справі 120/56/19 є обов`язковою до виконання на всій території України.
Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових  рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч.1 ст.383 КАС України).
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
З адміністративного позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із даними вимогами, слугувала незгода позивача із діями відповідача щодо способу та повноти виконання іншого судового рішення, а саме постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року  у справі 120/56/19. Хоча позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання дій відповідача протиправними щодо надання відповіді на його звернення та зобов"язання надання ним повної та належної відповіді, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу приписів ст.ст.382,383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Тобто, заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Спір у справі, що розглядається, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, що зумовлює наявність підстав для закриття провадження у справі.
Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, а також від 03.04.2019 по справі №820/4261/18.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, вимоги ч.1 ст.319 КАС України, у справі є наявні підстави для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.238, 243, 250, 308, 310, 315, 319-321, 322, 325-327, 329, 382, 383 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків  фінансових послуг про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення в порядку ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідними заявами щодо виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року у справі №120/56/19.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  19 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Смілянець Е. С.