ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 р. 	Справа № 520/12302/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калитки О. М.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., місце складання м. Харків, повний текст складено 27.12.19 року по справі № 520/12302/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Головногог управління Державної податкової служби у Харківській області                    
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 жовтня 2019 року №Ф -122473-17 від ГУ ДПС у Харківській області на суму 6744,63 грн.
Ухвалою суду Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
09.12.2019 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі.
В обґрунтування вказаного клопотання відповідачем зазначено, що згідно даних інформаційної системи "Податковий блок" в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 відбулись подвійні нарахування ЄСВ в сумі 8448 гривень - за 2017 рік, які виникли 02.05.2018 року. У зв`язку з помилковим відображенням в ІПК нарахувань у сумі 8448 гривень в автоматичному режимі були нараховані штрафні санкції та пеня, які відображені у вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-122473-17-57 від 11.10.2019 року. Станом на 04.12.2019 року вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-122473-17-57 від 11.10.2019 року є скасованою. Заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутня. На підтвердження зазначених обставин надано копію інтегрованої картки та податкову інформацію.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року у справі № 520/12302/19 задоволено заяву представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Закрито провадження у справі № 520/12302/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач не погодилася із ухвалою суду та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати ухвалу першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що порушене право позивача відновлено шляхом відкликання податкової вимоги від 11 жовтня 2019 року №Ф-122473-17 у результаті самостійного погашення недоїмки відповідачем 04.12.2019, що підтверджується податковою інформацією.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
Згідно пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Отже, у розумінні п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновленні навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.
Тобто для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.
Колегія суддів зазначає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, якому властиві такі ознаки:
- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
- пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
- є визначеним – благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
- є персоналізованим (суб`єктивним) – тобто належить конкретній особі (позивачу);
- суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже, й матеріально-правової заінтересованості), є:
- незаконність інтересу – його суперечність Конституції, законам України, принципам права;
- не правовий характер вимог – вимоги не породжують правових наслідків для позивача;
- встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);
- коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);
- позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб – держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.
Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача. При цьому, позивач повинен довести, що він є потерпілим від порушення з боку суб`єкта владних повноважень, зокрема має місце безпосередній негативний суттєвий вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому.
З`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.
Означених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17.
Колегія суддів зазначає, що право на доступ до правосуддя, а також на захист прав та інтересів в суді є основоположними конституційними правами особи та регламентовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 6.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France») Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
При цьому, колегією суддів враховується, що позивач заперечує проти закриття провадження у справі, обґрунтовуючи свою позицію, зокрема, тим, що без наявності рішення податкового органу про скасування податкової вимоги не можливе повне відновлення законних прав та інтересів позивача.
Так, відповідно до п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: 
- сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; 
- контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
- контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
- рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Вказаним нормам кореспондуються положення п. 1 розділу VI Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Hаказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, згідно якого податкова вимога вважається відкликаною:
- у день, протягом якого відбулося самостійне погашення суми податкового боргу платником податків або органом стягнення у повному обсязі;
- з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування податкової вимоги;
- з дня надходження до платника податків податкової вимоги, яка містить зменшену контролюючим органом або за рішенням суду, що набрало законної сили, суму податкового боргу, визначену в раніше направленій податковій вимозі;
- у день набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано суму податкового боргу, визначену у податковій вимозі.
Натомість, колегія суддів зазначає, що встановлюючи факт відкликання податкової вимоги від 11 жовтня 2019 року №Ф-122473-17 у результаті самостійного погашення недоїмки відповідачем 04.12.2019, та в результаті прийшовши до висновку про відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції посилався лише на податкову інформацію, надану відповідачем разом з клопотанням про закриття провадження у справі, а саме витяг з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (а.с. 59-60) та витяг з інформаційної системи АІС «Податковий блок» підсистеми «Облік платежів» (а.с.66).
Отже, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції не встановлено факт прийняття рішення про скасування податкової вимоги у відповідності до вимог податкового законодавства, натомість зроблено висновок про відкликання податкової вимоги лише з доказів, які в силу ч. 2 ст. 74 КАС України не можуть в даному випадку вважатися допустимими, з огляду на пряму норму законодавства, яка визначає порядок відкликання податкових вимог.
Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про те, що судом першої інстанції достеменно не були перевірені та достовірно не встановлені обставини відкликання податкової вимоги від 11 жовтня 2019 року №Ф-122473-17.
При цьому, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не наведено жодних мотивів та обґрунтувань повного відновлення законних прав та інтересів позивача без визнання протиправною та скасування оскаржуваної податкової вимоги.
Наведене, на переконання колегії суддів, свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин відбулося виправлення оскаржуваних порушень суб`єктом владних повноважень, що, у свою чергу, є перешкодою для закриття провадження у справі за п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За наведених обставин, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції і направляє справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 по справі № 520/12302/19 - скасувати.
Справу № 520/12302/19 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Калитка 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова