ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12882/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання – Лащенко Р.В., за участі представника позивача – Усова Олександра Михайловича, представника відповідача – Мигаленко Ірини Іванівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року (суддя у 1 інстанції Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/12882/19 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ» до  Головного управління ДПС Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІГ» звернулося з позовом до Головного управління ДПС Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 24.10.2019 року № 000011/04-36-32-01/23645981.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що з урахуванням вимог  Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»  , запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності повинно бути здійснено не раніше, як з 01.09.2019 року, тобто через два місяці після 01.07.2019 року. Крім того, відповідно до  статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»  встановлено таке: «ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства», тобто, навіть за умови подання заяви на отримання ліцензії 01.07.2019 року, суб`єкт господарювання позбавлений права отримати ліцензію в день подання заяви. Відтак, враховуючи зазначене, позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року у задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позивач, здійснюючи роздрібну торгівлю пальним з 01.07.2019 року по 15.07.2019 року без відповідної ліцензії, порушив вимоги чинного законодавства. Так, законом №2628-VIII від 23.11.2018 року внесено зміни до ПК України та інших законодавчих актів, в тому числі, і щодо ліцензування роздрібної торгівлі пальним. Вимоги щодо ліцензування роздрібної торгівлі набули чинності з 01.07.2019 року. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття. Таким чином, з урахуванням вказаних норм запровадження ліцензуванню нового виду господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) повинно бути здійснено не раніше як з 01.09.2019 року (не менш як два місяці після 01.07.2019 року).
В доповнені до апеляційної скарги зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №545 територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування виду господарської діяльності роздрібна торгівля пальним і ці зміни набирають чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019 року. Таким чином, позивач не мав можливості подати до органу ДФС заяву для отримання відповідної ліценції до 01.07.2019 року. 
В відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «ГІГ»  знаходиться на податковому обліку в Жовтоводській ДПІ Кам`янського управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області та має ліцензію на право здійснення роздрібної, оптової торгівлі, пальним, зберігання пального від 16.07.2019 року за №04040314201900455.
Так, на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 20.08.2019 р. № 4976-п проведена фактична перевірка ТОВ «ГІГ» (код ЄДРПОУ - 23645981) з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів на АЗС вул. Заводська, буд. 1В, м. Жовті Води, за результатами якої 29.08.2019 року складено акт фактичної перевірки № 48404/04-36-40-04/23645981.
Актом перевірки встановлено реалізацію пального без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за період з 01.07.2019 року по 15.07.2019 року, згідно ІС «Податковий Блок», чеки РРО.
На підставі акта фактичної перевірки ТОВ «ГІГ» відповідачем винесено рішення про застосування фінансових санкцій ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.09.2019р. № 000011/04-36-32-01/23645981 на суму 250000,00 грн.
В адміністративному порядку спірне рішення залишено без змін. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені адміністративного позову дійшов висновку, що двомісячний строк, встановлений  законом  був додержаний законодавцем, оскільки зміни щодо ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним були прийняті саме 23.11.2018 року, з моменту прийняття  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», при цьому зазначені зміни вступили у дію тільки з 01.07.2019 року. Разом з тим, позивач звернувся із заявою про отримання відповідної ліцензії лише 03.07.2019 року, в той час як чинне законодавство встановило обов`язок щодо наявності такої ліцензії для роздрібної торгівлі пальним з 01.07.2019 року. Також судом першої інстанції було враховано лист ДФС України від 30.05.2019 року №17014/7/99-99-12-01-01-17, яким повідомлено Головні управління ДФС у областях та у м. Києві щодо набрання чинності з 01.07.2019 року змінами до  Закону № 481, та в якому зазначено, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019 року, при цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019 року. 
Колегія суддів з вказаним висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Згідно з підпункту  19-1.1.16  пункту  19-1.1  статті  19-1 ПК України  контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.
Відповідно до підпункту  20.1.10  пункту  20.1  статті  20 ПК України  контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені  Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі  Закон № 481/95-BP).
Закон № 481/95-BP зазнав змін, внесених в частині ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним, відповідно  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 № 2628-VIII, який згідно абзацу п`ятого пункту 1 Розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» набрав чинності з 01.07.2019р. в частину підпункту 6 (щодо змін до Закону № 481/95-BP) (далі  Закон № 2628-VIII).
Відповідно до статті 15 Закону № 481/95-BP, в редакції чинній з 01.07.2019р.  згідно з  Закону № 2628-VIII:
- роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина двадцята);
- річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина двадцять п`ята);
- ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років (частина тридцята);
- ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (частина тридцять друга);
- у заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального) (частина тридцять третя);
- суб`єкти господарювання  отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина тридцять четверта).
Відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону № 481/95-BP, чинного з 01.07.2019, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії  250  000 гривень.
Згідно з частини четверної статті 17 Закону № 481/95-BP, в редакції чинній з 01.02.2019р., рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі, зокрема, пальним, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.
Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування,  відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовані  Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII  (далі  Закон № 222-VIII).
У  Закон № 222-VIII  законодавцем внесені зміни на підставі: Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку ліцензування господарської діяльності» від 02.10.2019 № 139-IX  (далі  Закон № 139-IX); Закону № 2628-VIII.
Так, з 01.07.2019р., із врахуванням змін, внесених  Законом № 2628-VIII, пункт 3 частини другої  статті 2 Закону № 222-VIII, викладено у редакції, згідно якої дія цього  Закону  не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до  Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
З 18.12.2019 року після виникнення спірних правовідносин, внесенням змін до абзацу першого частини другої  статті 2 Закону № 222-VIII, визначено що дія  Закону № 222-VIII  не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як, зокрема,  торгівля пальним, що здійснюється відповідно до  Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Згідно з частини третьої  статті 2 Закону № 222-VIII, в редакції  Закону №  139-ІХ, суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої  статті 3 Закону № 222-VIII, Державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на принципі пріоритетності захисту прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави, що передбачає: у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.
Принципи державної політики у сфері ліцензування поширюються на порядок ліцензування всіх видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню (частина третя  статті 3 Закону № 222-VIII).
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 «Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» Закону № 222-VIII, в редакції з 01.07.2019 року, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля і  пальним, яка ліцензується відповідно до  Закону України  «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та  пального».
У разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування (частина перша статті 8 № 222-VIII із змінами, внесеними  Законом № 139-ІХ).
У разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується (частина друга  статті 20 Закону № 222-VIII).
Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №  545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019 року, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні ограни ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності  роздрібна торгівля пальним.
Таким чином, з 18.12.2019 внесено зміни до абзацу першого частини другої  статті 2 Закону № 222-VIII, яким визначено що дія  Закону № 222-VIII  не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності як торгівля пальним.
При цьому,  статтею 7 Закону № 222-VIII  до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, віднесена торгівля пальним.
До 18.12.2019 дія  Закону № 222-VIII  не поширювалась виключно на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення.
Оскільки спірні правовідносини виникли та тривали у період до 18.12.2019 року, слід застосовувати наведені вище норми права у редакції, чинній у такий період.
Отже, позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, правомірно очікував на додержання державою та її органами, як суб`єктами владних повноважень, норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої  статті 3 Закону № 222-VIII, та враховував виключення притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на підставі частини третьої  статті 3 Закону №  222-VIII.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої  статті 3 Закону № 222-VIII, діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.
Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.
Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання.
З набуттям 01.07.2019 року змін до Законів № 481/95-BP та  № 222-VIII, визначення з 01.07.2019 року територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та невстановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, є порушенням вищевказаного балансу та допущення непропорційності.
Щодо посилання на лист ДФС України від 30.05.2019 року № 17014/7/99-99-12-01-01-17, яким повідомлено Головні управління ДФС у областях та у м. Києві щодо набрання чинності з 01.07.2019 року змінами до  Закону № 481, та зазначено, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019 року, при цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019 року, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, вказаний лист не є нормативно-правовим актом, він не адресований суб`єктам господарювання. Листом встановлюються можливий строк подання документів для майбутнього ліцензування (з 12.06.2019 року), однак, станом на 12.06.2019 року територіальний орган не мав статусу органу ліцензування діяльності з реалізації пального, отже позивач, не маючи такого листа з викладеною інформацією, правомірно оцінював днем виникнення повноважень на прийняття документів та видачі ліцензії відповідачем саме 01.07.2019 року, що визначено пунктом 3  постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №  545.
Також, колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.
Положеннями статті 15  Закону №481  передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання  (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.
Отже, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених ст. 15  Закону №481  документів.
Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року N 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України"  утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року N 227  ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.
Виходячи із  норм  Закону №481  та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 року за № 17014/7/99-99- 12-01-01-17 відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 1 липня 2019 року, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.
Як зазначено у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року "Рисовський проти України" Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Вказаний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Європейський суд звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Таким чином, у зв`язку з тим, що  Законом №481  чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а Державна фіскальна служба України лише 30.05.2019 року направила лист за № 17014/7/99-99- 12-01-01-17 із розпорядження про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 1 липня 2019 року, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні що призвело до накладення штрафу на Позивача.
При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги  пп. 4.1.4 ПК України, згідно з яким у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу, та  п.  56.21  ст.  56 ПК України, який регламентує, що у разі коли норма цього  закону  чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього  закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Так, до 01.07.2019  року, Закон №481  не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього  закону  зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 року № 2628 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, уповноважені видавати такі ліцензії.
У пункті 74 рішення по справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків.
Також Європейський Суд з прав людини в пункті 58 у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. The Czech Republic), пункті 40 «Гаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), пункту 67 «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним рішенням про застосування фінансових санкцій.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 
За приписами частини 1  статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року  в адміністративній справі №160/12882/19 – задовольнити.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року  в адміністративній справі №160/12882/19 – скасувати.
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ» - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 24.10.2019 року № 000011/04-36-32-01/23645981.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 червня 2020 року, в повному обсязі постанова складена 22 червня 2020 року. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.     
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва