ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 травня 2020 року 	м.Дніпро	справа № 340/3081/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі №340/3081/19 (суддя Петренко О.С., повний текст рішення складено 20.01.2020р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
          - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) щодо не нарахування та невиплати їй грошової компенсації за невикористані у 2017-2019 роках 38 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12  ст.12 Закону №3551-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби;
          - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані у 2017-2019 роках 38 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12  ст.12 Закону №3551-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби.
          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з нею розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачці грошової компенсації за невикористані у 2017-2019 роках 38 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12  ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, та зобов`язав нарахувати і виплатити позивачу вказану грошову компенсацію.
          Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
          Щодо порушень судом процесуальних норм, відповідач зазначає, що суд безпідставно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, хоча відповідач направляв клопотання про необхідність розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, зокрема, з метою визначення ціни позову, обґрунтування розрахунку суми, що планується до стягнення, залучення до участі у справі третіх осіб. На думку відповідача, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні  клопотання, у зв`язку з чим, просить суд апеляційної інстанції розглянути заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 06.12.2019р., якою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, не призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження, позбавило відповідача права заявити клопотання про розгляд справи колегією суддів, що в свою чергу, спричинило розгляд справи неповноважним складом суду. Оскільки суд відмовив у задоволенні клопотань позивача, зокрема і про залучення до участі у справі в якості третьої особи  Юридичного департаменту Міністерства оборони України, відповідач просить суд апеляційної інстанції розглянути заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 18.12.2019р..  Щодо порушень норм матеріального права, відповідач стверджує, що законні підстави для нарахування та виплати позивачці грошової компенсації за невикористані у 2017-2019 роках 38 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12  ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, відсутні. Так, даний вид додаткової відпустки не відноситься до категорії щорічних, і така відпустка не замінюється грошовою компенсацією в разі її невикористання.  
          На адресу суду надійшов письмовий відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві позивач стверджує, що вважає вірними висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, а рішення законним і обґрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
          Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Стосовно заперечень відповідача на ухвали суду першої інстанції від 06.12.2019року та 18.12.2019року.
          Відповідач заявляв клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження, обґрунтовуючи необхідністю з`ясування ціни позову, обґрунтування розрахунку суми, що планується до стягнення, залучення до участі у справі третьої особи (а.с.24).
          Ухвалою від 06.12.2019року суд першої інстанції відкрив спрощене (письмове) провадження в адміністративній справі (а.с.1-2).
          Ухвалою від 18.12.2019 року суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання (а.с. 33-34).
          Згідно ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
          Згідно п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
          Враховуючи предмет спору у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у загальному позовному провадженні.
          Щодо необхідності залучення до участі у справі третьої особи - Юридичного департаменту Міністерства оборони України, відповідач, в порушення вимог ч.4 ст.49 КАС України, не зазначив підстав для цього, як і не заявив відповідне клопотання, а лише вказав про свої наміри вирішити таке питання.
          Колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі від 18.12.2019 року суд першої інстанції вказав, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам надсилалися судові повістки з викликом у судове засідання.
          Відповідач направив заяву про розгляд справи у відсутність його представника, за наявними у суду матеріалами (а.с. 42). Таким чином, своїм правом на участь в судовому засіданні представника відповідач не скористався, як і не скористався правом заявляти обґрунтовані належним чином клопотання про необхідність залучення до участі у справі третіх осіб, чи про розгляд справи у складі колегії.
          Тому колегія суддів відхиляє заперечення відповідача на ухвали суду першої інстанції від 06.12.2019року та від 18.12.2019року, оскільки вважає ухвали такими, що прийняті з дотриманням норм КАС України. 
          Відсутні і підстави стверджувати про розгляд справи неповноважним складом суду, оскільки клопотання про розгляд справи колегією суддів відповідачем взагалі не заявлялося, а твердження про позбавлення його такого права безпідставні та спростовуються наведеними вище обставинами.
          Стосовно спірних відносин, що виникли між сторонами.
          Судом встановлено, що позивач – ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.16).
          В період з 30.04.2018р. по 02.07.2018р., з 24.07.2018р. по 15.10.2018р., з 257.10.2018р. по 06.07.2019р., з 31.07.2019р. по 13.08.2019р., з 16.08.2019р. по 30.09.2019р. ОСОБА_2 безпосередньо брала участь в АТО (а.с.10).
          Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2019 р. за №245 старшого солдата ОСОБА_3 , звільнено у запас за пп. "а" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.9).
          На заяву позивача, Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь №2168 від 11.11.2019 р., в якій зазначено, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбачена (як пільга) п.12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"протягом 2017-2019 р.р. позивачу не надавалась, компенсація за неї не нараховувалась та не виплачувалась. Також позивачу повідомлено, що нарахувати та виплатити компенсацію неможливо, так як компенсація за таку відпустку чинним законодавством не передбачена (а.с 18).
          Вважаючи не нарахування та не виплату компенсації за не використану додаткову відпуску протиправною, позивач звернулася до суду із позовом про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
          Суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача вказав, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2017 року по 2019 рік. Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; або грошова компенсація відпустки особі.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивач, враховуючи наступне.
          Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
          Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
          Статтею 4 Закону України "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
          Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
          Згідно з пунктом 8  статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
          У разі, якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
          Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
          Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
          Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
          Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
          Суд першої інстанції вірно зробив висновки, що  при звільненні з військової служби у запас позивач мала право на отримання грошової компенсації за невикористану нею у 2017-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
          На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2017 року по 2019 рік, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягали задоволенню.
          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, також врахував  правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), при розгляді спору, аналогічного даному.
          Відповідно до вимог ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду. 
          Доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних  висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
          Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/3081/19 - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак