ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" квітня 2020 р.           Справа№ 910/15312/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Попікової О.В. 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Акціонерного товариства "Таскомбанк"
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 (повний текст підписано 14.01.2020)
у справі № 910/15312/19 (суддя Котков О.В.)
за позовом          Акціонерного товариства "Таскомбанк"
до                    Фізичної особи - підприємця Димарчука Олександра Сергійовича
про                    стягнення грошових коштів, 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/15312/19 відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства "Таскомбанк" (позивач) до Фізичної особи-підприємця Димарчука Олександра Сергійовича (відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № ID4757897 від 29.05.2018 в сумі 89.760,75 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів в розумінні статей    76-79 ГПК України, які підтверджували б двостороннє узгодження між позивачем та відповідачем умов кредитування згідно з Умовами та правилами банківських послуг; момент звернення з позовом до суду у позивача було відсутнє порушене право, оскільки не виникла прострочка з боку відповідача щодо сплати заборгованості за кредитом, а відтак відсутні і підстави для нарахування пені.
Не погодившись з прийнятим рішенням, АТ "Таскомбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 поновлено Акціонерному товариству "Таскомбанк" пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Таскомбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/15312/19, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд помилково застосував до спірних правовідносин правові висновки, викладені  в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц, оскільки висновки вказаної постанови стосуються отримання фізичною особою споживного кредиту, а у даній праві має місце отримання кредиту фізичною особою-підприємцем, на яку норми законодавства про захист прав споживачів не розповсюджуються.
24.02.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено місцевим судом, 29.05.2018 між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (банк) та Фізичною особою-підприємцем Димарчуком Олександром Сергійовичем (позичальник) підписано заяву-договір №ID4757897 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") (далі - договір).
Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору. Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника №2600.1.838627.001, відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів позичальника, та на придбання основних засобів та інших інвестицій в бізнес.
Розділом 2 договору "Умови надання кредиту" передбачено:
- розмір кредиту: 80.000,00 грн; 
- валюта кредиту: гривня; 
- вартість кредиту: розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,0001% річних; розмір комісійної винагороди: 1,75% від суми виданого кредиту (щомісячно); тип процентної ставки: фіксована; терміни і порядок погашення кредиту: згідно з графіком погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору; термін повернення кредиту: 29.05.2020.
За умовами п. 3.2 договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п. 2.6 цього договору.
Згідно з п. 3.3 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.
В розділі 4 договору "Інші умови" визначено, що цей договір, правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" та цінові параметри продукту є кредитним договором. Цей договір є договором приєднання у визначені ст. 634 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим: умови цього договору визначаються банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.taskombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що належним чином виконав умови кредитного договору № ID4757897 шляхом перерахування коштів на загальну суму 80.000,00 грн на поточний рахунок відповідача, проте відповідач в порушення умов вказаного договору допустив прострочення виконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за вказаним договором в розмірі 89.713,99 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) - 67.170,63 грн, заборгованість за комісіями (в тому числі прострочена) - 12.600,00 грн, заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) - 0,03 грн, пеня за період з 29.05.2018 по 02.10.2019 (у тому числі штраф - 1452,84 грн) - 9.990,09 грн.
На підтвердження викладених в позовній заяві обставин позивач надав виписки з особового рахунку за період з 29.05.2018 по 03.10.2019, копію повідомлення-вимоги №19884/70 від 03.10.2019, витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес"), заяву-договір №ID4757897 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу").
Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 вказаної норми визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Пунктом 2.6 договору сторони встановили, що термін повернення кредиту 29.05.2020.
Як на підставу для звернення з позовом до суду про дострокове повернення кредиту позивач посилається на умови, які визначені у Правилах обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк".
До позовної заяви позивач додав витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес").
Згідно з частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку позивач.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес") розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір  № ID4757897 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу"), а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо права банку на зміну умов кредитування - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення (пп. «а» п.п. 18.1.17.3 п. 18.1 розділу 18 "Умови надання кредитів в рамках тарифного пакету "ТАС-Онлайн".
Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Правил, а також розміщення саме цих Правил на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акта позивача про їх затвердження та введення в дію.
Надані позивачем Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес"), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві-договорі №ID4757897 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу"), яка безпосередньо підписана позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття останнім запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц.
Доводи апелянта про те, що вказана правова позиція Верховного Суду не підлягає врахуванню при вирішенні даного спору з огляду на те, що кредитний договір має іншу правову природу, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки   при вирішенні спору у справі №342/180/17-ц Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновки саме щодо оцінки  загальних правил та тарифів надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, як підстав виникнення зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Колегія суддів відзначає, що у даній справі стороною договору також є фізична особа, а факт її реєстрації підприємцем не змінює тієї обставини, що така фізична особа залишається пересічним споживачем банківських послуг із звичайним рівнем освіти, правової обізнаності тощо.
Колегія суддів також відзначає, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №ID4757897 від 29.05.2018, нарахованих процентів, пені.
Кредитний договір № ID4757897 від 29.05.2018 не містить умови щодо дострокового повернення кредиту.
Водночас договір містить умову, а саме пункт 3.2 договору, який передбачає, що остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п. 2.6 договору, а саме до 29.05.2020.
Отже, умовами договору сторони погодили остаточний день розрахунків, а саме дату до якої відповідач зобов`язаний погасити заборгованість за тілом кредиту 29.05.2020.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до п. 3.3 договору передбачена відповідальність за прострочку виконання зобов`язань відповідачем.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 29.10.2019, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті в правому верхньому куті поштового конверту, в якому позивач надіслав позовну заяву.
За приписами ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права, за результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Отже, на момент звернення з позовом до суду у позивача було відсутнє порушене право, оскільки не виникла прострочка з боку відповідача щодо сплати заборгованості за кредитом, а відтак відсутні і підстави для нарахування пені.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Відтак, з огляду на встановлені вище обставини справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що станом на день звернення позивача до суду у позивача було відсутнє порушене цивільне право, позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами заявлені у даній справі вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та пені, а тому у позові слід відмовити.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Частинами 1-3 статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
За приписами статті 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що саме відповідач підписав заяву-договір № ID4757897 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу"). Вказана заява-договір не містить власноручного підпису відповідача, а також з неї не вбачається, що вона підписана електронним цифровим підписом.
Особистий ключ має властивості прихованого файлу, в якому відображається, зокрема, повне ім`я, номер сертифікату, початок строку дії та завершення строку дії.
Таким чином, позивач не довів факту підписання заяви-договору                            № ID4757897 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") з боку відповідача, в тому числі шляхом використання електронного цифрового підпису.
Щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені колегія суддів зазначає таке.
Оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідач не порушував і суд відмовляє позивачу у задоволенні позову по суті з огляду на необґрунтованість позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть прийнятого рішення і, відповідно, строк позовної давності як спосіб захисту саме порушеного права при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/15312/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/15312/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського міста Києва матеріали справи №910/15312/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.В. Попікова