Ухвала

Іменем України
14 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 639/4443/17
Провадження № 51-9410 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, 
засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року постановлено виконувати самостійно.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_4 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.
Вироком вирішено питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 187 КК Українизмінено та пом`якшено призначене  ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.
Виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування вимог ч. 3 ст. 72 КК Українищодо самостійного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року. 
Виключено із вироку посилання на певні речові докази та вказівку про наявність у ОСОБА_4 судимостей, окрім судимості за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року.
За обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій та детально викладених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 27 червня 2017 року приблизно о 04.10 год, знаходячись біля магазину по вул. Китаєнка, 10 в м. Харкові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_5 загальною вартістю 215 грн, вчинив напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, який є особою похилого віку, після чого був затриманий на місці вчинення нападу охоронцями магазину та переданий працівникам поліції. 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд, приймаючи рішення про пом`якшення покарання засудженому, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не надав належної оцінки всім доводам апеляційної скарги прокурора, в якій він ставив питання про необхідність призначення більш суворого покарання ОСОБА_4 та, зважаючи на сукупність негативних даних, які характеризують особу засудженого, безпідставно змінив вирок суду першої інстанції в частині призначеного судом покарання. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 187 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора у касаційній скарзі про безпідставність пом`якшення засудженому ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.
З огляду на положення статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами захисника та прокурора, зокрема, в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, апеляційний суд керувався вказаними положеннями. Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд перевірив доводи, наведені прокурором про необхідність призначення засудженому більш суворого покарання та дійшов обґрунтованого висновку про їх безпідставність. Вказаний суд виходив з того, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував, що злочин, який вчинив засуджений, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий та взяв до уваги суспільну небезпечність кримінального правопорушення. При обранні ОСОБА_4 заходу примусу суд врахував те, що він раніше судимий, не працює, має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, утриманців не має, а також взяв до уваги думку потерпілого. Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши зазначене апеляційний суд не знайшов підстав для призначення більш суворого покарання ОСОБА_4 як про це ставив питання в апеляційній скарзі прокурор.
Однак, порівнюючи строк призначеного судом ОСОБА_4 покарання у сукупності з наявними в суді апеляційної інстанції даними про особу засудженого, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір обраного засудженому виду покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Мотивуючи свою позицію щодо необхідності пом`якшення ОСОБА_4 призначеного судом першої інстанції покарання, апеляційний суд прийняв до уваги відомості, що характеризують особу засудженого, надані під час апеляційного розгляду. При цьому, дослідив характеристики, підписані депутатами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальником штабу ГО «ТСЗСУТВМФ «Цивільний корпус «Азов» ОСОБА_8 , відповідно до яких засуджений зарекомендував себе позитивно, є врівноваженою, цілеспрямованою, відповідальною особою з активною громадянською позицією, став на захист територіальної цілісності та недоторканості України, надавав волонтерську допомогу та має стійкі соціальні зв`язки. Також, суд врахував, що внаслідок вчиненого злочину потерпілому ОСОБА_5 не було заподіяно тілесних ушкоджень, відсутні претензії морального чи матеріального характеру від потерпілого. Крім того, суд встановив, що на час апеляційного розгляду попередні судимості ОСОБА_4 погашені.
Отже, встановивши достатньо підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_4 покарання апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних вимог захисника та змінив вирок суду в частині призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 . Крім того, апеляційний суд виключив з вироку посилання районного суду на докази, що не досліджувалися в судовому засіданні як про це просив в апеляційній скарзі захисник.
Частково задовольняючи вимоги апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд вмотивовано виключив посилання суду щодо самостійного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року, а також на попередні судимості обвинуваченого, встановивши, що вони вже погашені.Також, перевіряючи дані про особу засудженого та враховуючи всі обставини справи, обґрунтовано прийшов до висновку, що обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 - вчинення злочину щодо особи похилого віку, судом першої інстанції помилково не була визнана. 
Колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційним судом було надано належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі прокурора, у тому числі щодо м`якості призначеного засудженому покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, та колегія суддів вважає, що апеляційний суд умотивовано прийняв рішення про пом`якшення засудженому ОСОБА_4 покарання, і не порушив положень кримінального процесуального закону щодо загальних засад призначення покарання.
Колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції та вважає, що апеляційним судом дотримано законодавчо визначеної мети покарання, зокрема обрано такий строк покарання, який ґрунтується на принципах індивідуалізації та справедливості. Підстави стверджувати, що призначене ОСОБА_4 апеляційним судом покарання, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги прокурора та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3