ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       07 квітня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 718/725/15-ц
       Провадження №22-ц/822/290/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.         
секретар - Тодоряк Г.Д.
за участю: представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Хуторянця О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 січня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, головуючий у І-й інстанції - Нерушка Т.І. 

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 у січні 2020 року звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. 
В зазначеній скарзі заявив клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №718/725/15 від 25 березня 2019 року до завершення розгляду скарги. 
Своє клопотання обґрунтовував тим, що у випадку задоволення судом даної скарги, здійснення приватним виконавцем реалізації нерухомого майна по АДРЕСА_1 , призведе до грубого порушення прав боржника, оскільки його буде позбавлено права власності. 
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 січня 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого листа №718/725/15-ц, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 25 березня 2019 року (виконавче провадження 58882108), до завершення розгляду скарги. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні вимоги про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, в результаті чого прийнято необґрунтоване й незаконне судове рішення. 
Зазначає, що розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України не передбачена можливість забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника Хуторянця О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуються дії приватного виконавця щодо визнання недійсним та скасування звіту про неналежну оцінку вартості майна, що належить скаржнику.
Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Така ж позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях в інших справах, наприклад: ««Immobiliare Saffi» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V, Савіцький проти України (заява № 38773/05), Дубенко проти України (заява N 74221/01).
Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України не передбачено можливість забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
Як вбачається із матеріалів справи, спір у цій справі виник з приводу дій приватного виконавця щодо визначення вартості майна, вчинених в межах виконання виконавчого листа.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Так, статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
Розглядаючи скаргу на дії державного/приватного виконавця, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, адже вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
Виходячи з того, що статті 149-153 ЦПК України регламентують забезпечення саме позову, вони не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного чи державного виконавця, поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили і підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, оскільки в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії приватного виконавця шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, слід дійти висновку, що суд порушив норми ЦПК України та вийшов за межі своїх процесуальних повноважень.
Подібний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у цивільній справі № 760/24587/19
З урахуванням викладеного, клопотання ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа не може бути задоволено. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа. 
За подання апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» було сплачено судовий збір у розмірі 2 102 гривні /а.с.61/, проте розподіл судових витрат здійснюється між сторонами при ухваленні судового рішення у справі за наслідками розгляду скарги, розгляд якого ще не завершений.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити. 
Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 січня 2020 року скасувати.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №718/725/15, виданого 25 березня 2019 року Кіцманським районним судом Чернівецької області, відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 07 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк
Судді:                                                                        І.Н. Лисак 
                                                                               І.Б. Перепелюк