Ухвала
 
18 червня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 487/7825/15
провадження № 61-8724ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди,
 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заходів про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року з метою забезпечення позову ОСОБА_2 накладено арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії по його відчуженню.
Рішенням Заводського районного суду м.М иколаєва від 13 квітня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування витрат здійснених на поліпшення об`єкту оренди 92 700,72 грн та судові витрати у сумі 927,00 грн.
22 серпня 2016 року з метою виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження, в межах якого неодноразово оголошувалися прилюдні торги з реалізації вищезазначеного майна ОСОБА_1 для погашення заборгованості.
Однак, реалізація майна так і не відбулася, у зв`язку з чим стягувачу було запропоновано придбати вказане майно, на що вона відповіла відмовою.
У результаті вказаного державний виконавець повернув стягувачу виконавчий лист.
Посилаючись на положення статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 вказувала, що заходи забезпечення позову, застосовані вищезазначеною ухвалою суду, мають бути скасовані, оскільки порушують її права як власника майна.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
У червні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати судові рішення та задовольнити її заяву.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 29 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
За змістом наведених правових норм оскарження в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України) не передбачено.
Інше тлумачення вказаних правових норм не узгоджується із завданнями та основними засадами цивільного судочинства, наведеними у статті 2 ЦПК України, щодо розумності строку розгляду справи судом та сутнісним змістом касаційного провадження.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 353, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик