Постанова                                                   
Іменем України
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 235/7177/16-к  
провадження № 51-10353км18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 , 
захисника                                                  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 
10 вересня 2018 року  ОСОБА_9 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ст. 128 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
На цей вирок 31 жовтня 2018 року представник потерпілого – адвокат 
ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в задоволенні цього клопотання відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто апелянту. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про дату проголошення вироку, а тому пропустив строк на апеляційне оскарження судового рішення з поважних причин.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу адвоката ОСОБА_8 такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з порушенням ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , просив відмовити в задоволенні касаційної скарги адвоката ОСОБА_8 .
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на вирок подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення. За правилами ч. 3 цієї статті строк подачі апеляційної скарги для особи, яка перебуває під вартою, обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Статтею 399 КПК передбачено підстави залишення апеляційної скарги без руху, її повернення або відмови у відкритті провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно з ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані його учасниками без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілого – адвокат ОСОБА_8 31 жовтня 2018 року подав апеляційну скаргу на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 
10 вересня 2018 року та заявив клопотання про поновлення строку на оскарження цього вироку. Поважними причинами, на думку представника потерпілого, є те, що його не викликали для оголошення вироку, копія вироку не була отримана  на час подачі апеляційної скарги. Про існування вироку та його зміст, як зазначає ОСОБА_8 , він дізнався лише 25 жовтня 2018 року, коли отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_9 .
Відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_9 , апеляційний суд правильно зазначив, що потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 брали участь у судових дебатах, а тому їм було відомо про дату проголошення судового рішення  
10 вересня 2018 року. Крім того, потерпілий ОСОБА_7 отримав копію вироку суду в день його проголошення, тобто 10 вересня 2018 року (а.с. 129). Отже, потерпілий мав реальну можливість повідомити своєму представнику про ухвалення рішення суду щодо ОСОБА_9 .  
Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано визнав, що представник потерпілого ОСОБА_8 не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження з урахуванням положень статей 395, 113, 117 КПК.
Отже, суд апеляційної інстанції мотивовано відмовив представнику потерпілого в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду щодо ОСОБА_9 та правомірно повернув скаргу представнику потерпілого.
Викладена позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ). Зокрема, у справі «Каракуця проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року), незважаючи на той факт, що суд апеляційної інстанції не повідомив про винесення рішення, ЄСПЛ відхилив скаргу на порушення права доступу до суду, оскільки заявники впродовж тривалого часу не виявили належної зацікавленості в розгляді провадження.
З огляду на наведене колегія суддів не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено, а отже касаційна скарга представника потерпілого 
ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає. 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.                     
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2 ’єва                            ОСОБА_3