ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12413/19                                        Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:          Ганечко О. М., Файдюка В. В.
за участю секретаря Скидан С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року
у справі №640/12413/19 (розглянуто порядку спрощеному позовному провадженні)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі-позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (надалі-відповідач, ГУ НП в Київській області), в якому просив суд:
- визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 03   травня 2019 року №859 в частині направлення для проходження стажування до Головного Управління Національної поліції в Луганській та Донецькій областях поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;
- визнання протиправними дій відповідача щодо проведення стажування позивача;
- визнання протиправним та скасування наказу відповідача №1152 від 07 червня 2019 року в частині включення ОСОБА_1 до поліцейських, які підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності та звільненню зі служби в поліції; 
- визнання протиправним та скасування рішення (висновок) дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо порушення службової дисципліни позивача;
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Київській області №271о/с від 14 червня 2019  року "По особовому складу", підписаний т.в.о. начальника А. Нєбитовим в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського відділення №1 взводу №2   роти конвойної служби за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";
- поновлення на службі в поліції на посаді поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 14 червня 2019 року;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 червня 2019 року до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у травні-червні 2017 року останній проходив стажування в ГУ НП у м. Києві з метою набуття необхідних знань і спеціальних навичок для успішного виконання обов`язків із забезпечення публічної безпеки і порядку, у тому числі в екстремальних умовах (в особливий період), а тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача, чим порушено вимоги частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію". 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва  від 30 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 03 травня 2019 року №859 "Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області" в частині направлення для проходження стажування до Головного Управління Національної поліції в Луганській та Донецькій областях поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 07 червня 2019 року №1152 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ   НП   в Київській області" в частині включення ОСОБА_1 до числа поліцейських, які підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності та звільненню зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 14 червня 2019   року №271о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 червня 2019 року і до моменту прийняття судом рішення про поновлення на роботі - 30 січня 2020 року у розмірі 69613,38 грн. (шістдесят дев`ять тисяч шістсот тринадцять гривень тридцять вісім копійок). В іншій частині адміністративного позову відмовити. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням щодо задоволення позовних вимог, відповідачем (надалі - апелянт 1) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріалами службового розслідування повністю підтверджується правомірність, об`єктивність і законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.
В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін. Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу.
Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений. 
На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року.
Колегією суддів розглянуто подане відповідачем клопотання та вважає, що воно є необґрунтованим, оскільки дана постанова не розповсюджується (не обмежує діяльність) суб`єкта владних повноважень, а Постановою Кабінету Міністрів України від 4 травня 2020 р. №343 з 11 травня 2020 року послаблені жорсткі дії, які діяли раніше, а отже, відповідач не позбавлений був права з`явитися в судове засідання.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року у справі №826/4096/16 ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції на посаді поліцейського роти ДПС ГУ НП в Київській області.
ГУ НП в Київській області 18 січня 2017 року видано наказ №37о/с "По особовому складу", яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поновлено на посаді поліцейського роти ДПС ГУ НП в Київській області.
Листом Національної поліції України від 26 січня 2018 року №1053/01/12-2918 "Про організацію проведення стажування в системі Національної поліції України" зокрема запропоновано: - організувати проходження стажування, тривалістю не менше трьох місяців, працівникам поліції, на посадах в органах та підрозділах головних управлінь Національної поліції в Донецькій та Луганській областях (для міжрегіональних територіальних органів - на відповідних посадах у підрозділах цих органів в Донецькій та Луганській областях), відповідних до тих, які вони обіймають за основним місцем служби, згідно з вимогами Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24 грудня 2015 року №1625; - при направленні для проходження стажування, у першу чергу звернути увагу на наступні категорії осіб: поліцейських, які проходили службу в поліції та були звільнені зі служби в поліції за різними підставами, а в подальшому поновлені в судовому порядку чи прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку; поліцейських, з числа колишніх працівників міліції та військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Управління державної охорони, Цивільної оборони України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту або інших працівників правоохоронних органів, які мали спеціальні звання, класні чини та які службу в поліції не проходили, та були прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку; поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції або набули статусу відряджених до таких органів із залишенням на службі в поліції, не проходили атестування та в подальшому направлені для подальшого проходження служби в органах та підрозділах Національної поліції України. 
ГУ НП в Київській області 03 травня 2019 року видано наказ №859 "Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області", згідно якого направлено на стажування, на відповідні посади, у період із 07 травня по 04 серпня 2019   року (терміном 90 діб) за індивідуальним планом особовий склад ГУ НП в Київській області, зокрема ОСОБА_1 до ГУ НП в Луганській області.
Наказом ГУ НП в Київській області від 10 травня 2019 року №916 "Про призначення службового розслідування" призначено службове розслідування за інформацією, викладеною у рапорті підполковника поліції Живчика О.В. щодо ймовірних порушень службової дисципліни окремих працівників.
У висновку службового розслідування за інформацією, викладеною у рапорті начальника УКЗ ГУ НП в Київській області підполковника поліції Живчика О.В. від 03 червня 2019 року, зокрема встановлено: відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування вважати такими, що знайшли своє підтвердження; за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні вимог статті 3, пункту 1 статті 8, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18, статей 19 та 64 Закону України "Про Національну поліцію", підпунктів 2, 4 пункту 3 статті 1, пункту 1 статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, що виразилися у невиконанні наказу ГУ НП в Київській області від 03 травня 2019 року №859 "Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області", у частині нездійсненні виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин, поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби ГУ НП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.
Згідно наказу ГУ НП в Київській області від 07 червня 2019 року №1152 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області" за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні вимог статті 3, пункту 1 статті 8, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18, статей 19   та 64 Закону України "Про Національну поліцію", підпунктів 2, 4 пункту 3 статті 1, пункту 1 статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, що виразилися у невиконанні наказу ГУ НП в Київській області від 03 травня 2019 року №859 "Про направлення на стажування особового складу ГУ   НП   в Київській області", у частині нездійсненні виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин, поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби ГУ НП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.
Наказом ГУ НП в Київській області від 14 червня 2019 року №271о/с "По особовому складу" відповідно до частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби, 14 червня 2019 року. Підстава: наказ ГУ НП в Київській області від 07 червня 2019 року №1152.
Вважаючи наказ про звільнення протиправним та таким, що не відповідає Конституції України та законам України, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зарахований до кадрового резерву для просування по службі, вперше призначений на посади керівного складу Національної поліції України чи призначений на нову посаду, а отже, підстави для призначення стажування ОСОБА_1 відсутні.
Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання відповідача на нездійснення позивачем виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин, оскільки матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 подано рапорт на підтвердження поважності причин щодо неможливості здійснення виїзду на стажування та відповідні докази на підтвердження таких обставин.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (надалі - Закон №580-VІІІ).
Відповідно до статті першої Закону №580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
За приписами частини 1 статті 18 Закону №580-VІІІ поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень  Конституції  та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені  Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Статтею 19 Закону №580-VІІІ встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Пунктом 4 розділу ХІ Закону №580-VІІІ встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
До затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів Національної поліції України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.
Підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни (ст.2 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники, яким особи рядового і начальницького складу підпорядковані по службі хоча б тимчасово, якщо про це оголошено наказом, вважаються прямими. Найближчий до підлеглого прямий начальник є його безпосереднім начальником.
Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов`язковими для виконання.
Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов`язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.
Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника.
Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.
Згідно з статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.
Колегія суддів зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника органів внутрішніх справ і його ставлення до вчиненого.
Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.
Згідно з пунктом 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230, якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських є невиконання або неналежне виконання ними службової дисципліни, зокрема, невиконання правомірного наказу начальника.
Як вбачається з матеріалів справи, що суть порушення службової дисципліни позивачем зводиться до невиконання наказів ГУНП в Київській області від 03 травня 2019  року №859, згідно із якими позивача направлено для проходження стажування до Донецької та Луганської областей.
Дані накази прийняті ГУНП в Київській області з посиланням на положення розділу IX Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого  наказом МВС України від 24.12.2015 року №1625, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.01.2016 року за №76/28206, та службового листа Національної поліції України від 26.01.2018 року №1053/01/12-2018 «Про організацію проведення стажування в системі Національної поліції України».
Згідно зі статтею 72 Закону України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII) професійне навчання поліцейських складається з:
1) первинної професійної підготовки;
2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;
3) післядипломної освіти;
4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Порядок, організація та терміни проведення професійного навчання визначає Міністерство внутрішніх справ України.
Частиною 1 статті 75 Закону № 580-VIII визначено, що післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з:
1) спеціалізації; 2) перепідготовки; 3) підвищення кваліфікації; 4) стажування.
Організаційно-правові засади організації післядипломної освіти працівників Національної поліції України, що проходять службу (працюють) на посадах, які за класифікацією професій належать до категорії керівників, професіоналів, фахівців та робітничих кадрів, визначає Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 24.12.2015 року № 1625 (надалі - Положення № 1625).
Одним із видів післядипломної освіти згідно пункту 1 Розділу ІІІ Положення № 1625 являється стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань.
Порядок і умови проходження поліцейськими стажування визначено Розділом ІХ Положення № 1625.
Пунктом другим цього Розділу передбачено, що стажування проходять:
працівники поліції, які зараховані до кадрового резерву, - для просунення по службі;
працівники поліції, які вперше призначені на посади керівного складу Національної поліції України;
інші працівники поліції - при призначенні на нову посаду.
Таким чином, вказаним нормативно-правовим актом чітко визначені категорії поліцейських, які повинні проходити стажування.
Колією суддів встановлено, що позивач не належить до категорії працівників поліції, зарахованих до кадрового резерву чи призначених на нову посаду, які у відповідності до Положення № 1625 підлягають проходженню стажування.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано апелянтом, що фактичною підставою для направлення позивача на стажування слугував лист Національної поліції України від 26.01.2018 року №1053/01/12-2018, яким запропоновано організувати проведення стажування тривалістю не менше трьох місяців працівникам поліції на посадах в органах і підрозділах головних управлінь Національної поліції в Донецькій і Луганській областях, відповідно до тих, які вони обіймають за основним місцем служби, згідно із вимогами Положення № 1625.
За вказаним листом однією з категорій працівників поліції, які у першу чергу повинні відряджатися для проходження цього стажування є, зокрема поліцейські, які проходили службу в поліції та були звільнені зі служби в поліції за різними підставами, а в подальшому поновлені в судовому порядку чи прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку.
Таким чином, оскільки позивача протягом 2016-2018 років було звільнено з органів Національної поліції та поновлено на посаді, відповідач дійшов висновку про наявність підстав для включення позивача до списку осіб, які підлягають проходженню стажування в ГУ НП в Луганській області.
Колегія суддів вважає, що таке тлумачення відповідачем зазначеного листа є помилковим, оскільки в ньому зазначено, що стажування організувати згідно з вимогами Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції № 1625, в якому відсутні критерії визначення осіб, на які посилається відповідач.
Аналіз зазначеного листа дає підстави колегії суддів стверджувати, що начальниками територіальних органів Національної поліції, після визначення осіб, які відповідають критеріям, визначеним в Положенні № 1625, рекомендовано (мовою оригіналу) "в першу чергу звертати увагу на наступні категорії осіб:", серед яких зазначено і тих, хто після звільнення поновлений на посаді за рішенням суду.
Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією позивача про те, що останній не підпадає під категорію осіб, які підлягають стажуванню, та вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для направлення позивача на стажування, оскільки вищезазначений лист мав рекомендаційний характер щодо визначення колу осіб, які підлягали стажуванню.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Слід зазначити, що звільнення зі служби в поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Разом з цим, застосовуючи крайню міру дисциплінарного стягнення відповідач повинен був належним чином обґрунтувати необхідність застосування такої міри та неможливість застосування інших видів дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів зауважує, що невиконання наказу є суттєвим порушенням зі сторони позивача. Однак, враховуючи, що накази про відрядження позивача для проходження стажування є безпідставними, про що зазначав позивач та що мало бути, проте не було встановлено під час службового розслідування, колегія суддів вважає, що застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є надмірним.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом  у постанові від 20 травня 2019 року по справі № 821/1180/18 (адміністративне провадження №К/9901/2305/19), яка є подібною та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Щодо стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.
Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється  постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (надалі - Постанова № 988).
Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі - Порядок № 260).
Пунктом 6 розділу ІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивача звільнено 14 червня 2019 року (останній робочий день), відповідно сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за квітень, травень 2019 року.
Відповідно до довідки про доходи від 06 серпня 2019 року №522, виданої ГУ НП в Київській області, заробітна плата ОСОБА_1 за квітень 2019 року складає 9098,80 грн., за травень 2019 року складає 9013,66 грн., що у сумі становить 18112,46 грн.
Згідно додатку до листа Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік" кількість робочих днів у квітні 2019 року становить 21 днів, у травні 2019 року - 21 робочий день.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 437,82 грн. (18112,46 грн. (середня заробітна плата за останні два місяці роботи, згідно наданої довідки)  х 42 (кількість робочих днів).
Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 14 червня 2019 року по 30 січня 2020 року.
На підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу" встановлено, що кількість робочих днів за період з 14 червня 2019 року по 30 січня 2020 року становить 158 днів, а саме: червень 2019 року - 9 робочих днів, липень 2019 року - 23 робочих дні, серпень 2019 року - 21 робочий день, вересень 2019 року - 21 робочий день, жовтень 2019 року - 22 робочих дні, листопад 2019 року - 21 робочий день, грудень 2019 року - 21 робочий день, січень 2020 року - 20 робочих днів.
Судом першої інстанції встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 14 червня 2019 року по 30 січня 2020 року становить 69613,38 грн. (158днів х 437,82 грн. (середньоденна заробітна плата).
Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено про порушення судом першої інстанції порядку розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 14 червня 2019 року по 30 січня 2020 року, а отже в даній частині рішення суду першої інстанції є правомірним.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                          О. М. Ганечко

                                                                                                    В. В. Файдюк 

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.