П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
6 травня 2020 року
м. Київ
 
Справа № 9901/746/18
Провадження № 11-400заі19        
                       
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Князєва В. С., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю. 
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2019 року (судді Бившева Л. І., Гончарова І. А., Олендер І. Я., Стрелець Т. Г., Шипуліна Т. М.,) у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому просила: 
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 20 липня 2018 року № 1260/ко-18 (далі - рішення Комісії від 20 липня 2018 року, оскаржуване рішення Комісії) в частині: визначення, що суддя Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року                 № 7/зп-18; відмови судді Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнання судді Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді (з урахуванням заяви позивачки від 10 вересня 2018 року про викладення пункту 1 її позовних вимог в іншій редакції);
- зобов`язати ВККС спростувати інформацію, оприлюднену на офіційному вебсайті Комісії 20 липня 2018 року щодо судді Донецького апеляційного адміністративного суду  ОСОБА_1 , шляхом оприлюднення на цьому вебсайті інформації про припинення кваліфікаційного оцінювання судді  ОСОБА_1 , у зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя (далі - ВРП) рішення про її звільнення у відставку;
- у зв`язку з тим, що  ОСОБА_1 не отримала копії рішення ВККС від 20 липня 2018 року, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) - вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки від порушень суб`єкта владних повноважень.
На обґрунтування позову посилається на те, що рішення ВККС в оскаржуваній частині є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Свою позицію позивачка обґрунтовує такими аргументами:
- відповідач, достеменно знаючи про те, що ОСОБА_1 припинила проходження публічної служби на посаді судді, прийняв рішення про її невідповідність займаній посаді;
- за аналогічних обставин стосовно інших суддів, якими під час кваліфікаційного оцінювання були подані заяви про звільнення, відповідач прийняв рішення тільки про припинення кваліфікаційного оцінювання і не вирішував питання про невідповідність судді займаній посаді, нескладення суддею іспиту та недопущення судді до співбесіди;
- у процедурі кваліфікаційного оцінювання та визначення його результатів, закладеній у Положенні про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затвердженому рішенням ВККС від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС 13 лютого 2018 року № 20/зп-18; далі - Положення № 143/зп-16), Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженому рішенням ВККС від 4 листопада 2016 року № 144/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18), та рішенні Комісії від 29 січня 2018 року № 7/3п-18, ВККС не розробила чітких показників для оцінювання критеріїв; 
-прийняті Комісією рішення щодо порядку та методології кваліфікаційного оцінювання не забезпечують певного рівня юридичного захисту та не надають гарантій проти зловживань та неправильного застосування положень щодо визначення результатів кваліфікаційного оцінювання, що шкодить незалежності судової влади;
- відповідач, не допускаючи позивачку до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання, виходив з того, що на другій стадії іспиту (за наслідками виконання практичного завдання) позивачка набрала 54,5 бала з мінімально допустимих 60 балів та максимальних 120, проте у пункті 8 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 (у редакції, чинній на час складення іспиту) визначено, що суддя, який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту;
- відповідно до підпункту 6.4 пункту 6 глави 6 розділу ІІ зазначеного Положення мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування (45 балів) та виконання практичного завдання (60 балів) тому, мінімально допустимий бал іспиту становить 105 балів (45 + 60), а відтак за результатами першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складення іспиту» позивачка набрала більшу кількість балів - 132,8 (78,3 бала за першу стадію іспиту + 54,5 бала за другу стадію іспиту), ніж мінімально допустимий бал іспиту - 105, а отже за пунктом 8 глави 6 розділу ІІ зазначеного Положення виконала умову допуску до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди»;
- спірне рішення не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС;
- Комісія не обґрунтувала, чому несприятливе оцінювання нею тільки практичного завдання стало підставою для висновку в мотивувальній частині рішення про рекомендацію ВРП розглянути питання про її звільнення з посади; вважає, що оцінка єдиного проекту судового рішення без урахування факту того, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду у січні - лютому 2018 року залишив без змін постановлені суддею рішення, не може бути єдиною підставою для висновку про невідповідність займаній посаді судді.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 11 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково: визнав протиправним та скасував рішення ВККС від 20 липня 2018 року № 1260/ко-18 в частині визнання судді Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та виключив з мотивувальної частини рішення ВККС від 20 липня 2018 року посилання на невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді. У задоволенні іншої частини позову суд відмовив.
За правовим висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду рішення Комісії в частині визначення судді Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не склала іспиту, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18, та в частині відмови у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів, є обґрунтованим.
Суд також дійшов висновку, що законодавство не покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок після визнання судом протиправним і скасування акта індивідуальної дії спростовувати інформацію щодо такого акта, раніше оприлюднену на офіційному вебсайті, шляхом оприлюднення нової інформації на офіційному вебсайті. КАС також не визначає повноваження адміністративного суду зобов`язувати відповідача оприлюднити таку інформацію.
Щодо неотримання позивачкою копії рішення Комісії від 20 липня 2018 року, то суд, посилаючись на підпункт 4.13.9 пункту 4.13 Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16, зазначив, що копія рішення Комісії надається особі, стосовно якої його ухвалено, за відповідним зверненням такої особи.
Поряд із цим суд дійшов висновку, що оскільки питання про відповідність/невідповідність судді займаній посаді у відповідному суді може вирішуватися тільки стосовно судді, який обіймає таку посаду, а суддя ОСОБА_1 була звільненою з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку за рішенням ВРПвід 24 травня 2018 року № 1519/0/15-18, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення від 20 липня 2018року ОСОБА_1 не займала посаду судді, то оскаржуване рішення Комісії в частині визнання ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, є необґрунтованим і підлягає скасуванню з виключенням з його мотивувальної частини посилання на невідповідність. 
Не погодившись із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Позивачка стверджує, що висновок суду про відмову у задоволенні її позовних вимог щодо скасування рішення Комісії від 20 липня 2018 року в частині визнання, що суддя Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 не склала іспиту, та відмови судді у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання, протирічить та не узгоджується з висновком про задоволення позовних вимог в частині скасування спірного рішення Комісії про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді, і наголошує, що на момент прийняття Комісією такого рішення вона вже не була учасником іспиту, оскільки звільнена з посади і вийшла у відставку.
Позивачка стверджує, що Комісія провела оцінювання з порушенням процедури, визначеної Положенням № 143/зп-16, оскільки змінила методологію оцінювання вже під час проходження нею такого оцінювання. 
ОСОБА_1 наголошує, що відповідач безпідставно не допустив її до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання, урахувавши лише результат однієї (другої) стадії іспиту, а не усього іспиту, як передбачено пунктом 8 глави 6 розділ ІІ Положення № 143/зп-16.
Позивачка вважає, що суд, відмовивши у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача спростувати інформацію щодо спірного рішення Комісії, порушив приписи частини другої статті 5, пункту 10 частини другої, частини третьої статті 245 та частини четвертої статті 266 КАС.
Натомість представник ВККС у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти наведених у ній вимог та доводить, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права і незаконності рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2019 року. Вважає, що висновки Комісії, зокрема про нескладення ОСОБА_1 іспиту та недопуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, а також про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді судді Донецького апеляційного адміністративного суду, не створюють для неї жодних правових наслідків, оскільки ОСОБА_1 скористалась своїм правом на звільнення у відставку з посади судді та ВРП ухвалила позитивне рішення з цього приводу.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенняКасаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2019 року, а ухвалою від 10 червня 2019 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи відзиву представника ВККС, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.
Суд першої інстанції встановив таке. 
Згідно з Указом Президента України від 14 жовтня 2002 року № 926/2002 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Куйбишевського районного суду міста Донецька.
Постановою Верховної Ради України від 20 березня 2008 року № 238-VI ОСОБА_1 обрана суддею Донецького апеляційного адміністративного суду безстроково.
 
Комісія рішенням від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 призначила проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного Комісією рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, та встановила мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею:
50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування;
50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.
За результатами складення 30 жовтня 2017 року анонімного письмового тестування ОСОБА_1 отримала 78,3 бала, за результатами виконання 21 лютого 2018 року практичного завдання - 54,5 бала.
25 квітня 2018 року до ВРП надійшла заява судді ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку.
26 квітня 2018 року суддя ОСОБА_1 подала до ВККС заяву про припинення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з поданням нею 25 квітня 2018 року до ВРП заяви про звільнення з посади у відставку.
ВРП рішенням від 24 травня 2018 року № 1519/0/15-18 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.   
Відповідно до наказу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року № 64/к ОСОБА_1 відраховано 13 червня 2018 року зі штату суду у зв`язку з її заявою про відставку.
 
Комісія рішенням від 20 липня 2018 року:
- визначила, що суддя ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18;
- відмовила судді ОСОБА_1 в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів;
- визнала суддю ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
- припинила проведення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 стосовно ОСОБА_1 , яка займала посаду судді Донецького апеляційного адміністративного суду.
Приймаючи зазначене рішення, ВККС виходила з того, що суддя ОСОБА_1 за результатами складення анонімного письмового тестування отримала 78,3 бала, а за виконання практичного завдання - 54,5 бала, що є меншим 50 відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання, а отже, не склала іспиту і не може бути допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди». За наведених обставин Комісія дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності. Окрім того, Комісія припинила процедуру кваліфікаційного оцінювання з огляду на те, що кваліфікаційне оцінювання згідно з пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) проводиться на відповідність судді займаній посаді, а звільнення судді з посади має наслідком припинення процедури кваліфікаційного оцінювання.
За зверненням ОСОБА_1 від 26 липня 2018 року ВККС супровідним листом від 10 серпня 2018 року № 31кп-731/17 направила їй копію рішення від 24 травня 2018 року № 1519/0/15-18. ОСОБА_1 зазначає, що копія цього рішення отримана нею 27 серпня 2018 року.
Надаючи оцінку доводам учасників справи, Велика Палата Верховного Суду керується такими міркуваннями.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною другою статті 2 КАС визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності цим Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Критеріями кваліфікаційного оцінювання за частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону№ 1402-VIII).
Відповідно до частин першої і другої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. 
Згідно з частиною другою статті 84 цього Закону за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Згідно з частиною другою статті 88 цього Закону суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС.
У частині третій статті 88 цього Закону визначено, що рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, згідно з частиною п`ятою статті 83 цього Закону, затверджуються ВККС.
Пунктами 1, 2, 3 розділу І Положення № 143/зп-16 визначено, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або оцінювання відповідності судді займаній посаді за визначеними законом критеріями. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно. Кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.
Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 143/зп-16 кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
Згідно з пунктом 5 розділу І Положення № 143/зп-16 рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Якщо не ухвалене інше рішення, першим етапом кваліфікаційного оцінювання є складення іспиту. У разі ухвалення рішення Комісії про зміну черговості етапів кваліфікаційного оцінювання порядок допуску до наступного етапу та застосування мінімально допустимих балів визначаються зазначеним рішенням.
Відповідно до пункту 6 розділу І Положення № 143/зп-16 за результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює рішення щодо допуску судді (кандидата на посаду судді) до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.
Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права (підпункт 1.1); рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні (підпункт 1.2); ефективність здійснення правосуддя (підпункт 1.3); діяльність щодо підвищення фахового рівня (підпункт 1.4).
Згідно з пунктом 2 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 рівень знань у сфері права оцінюється (встановлюється) шляхом перевірки: знання матеріального і процесуального права України та міжнародно-правових актів (підпункт 2.1); знання правових позицій Верховного Суду (Верховного Суду України) (підпункт 2.2); знання практики Європейського суду з прав людини (підпункт 2.3); знання інших джерел права, правозастосовчої практики (підпункт 2.4).
Цей показник оцінюється на підставі результатів складення анонімного письмового тестування під час іспиту.
Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні оцінюється (встановлюється) шляхом перевірки: вміння визначати, оцінювати та описувати обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, зокрема, за наявності у модельній справі обставин, встановлених іншими судами, та їх висновків (підпункт 3.1); вміння визначати, застосовувати та наводити норми права, що регулюють відносини, які є предметом модельної справи (підпункт 3.2); вміння аналізувати і застосовувати правові позиції судів вищих інстанцій, зокрема, надавати висновки щодо застосування судами попередніх інстанцій правових позицій судів вищих інстанцій за наявності у модельній справі відповідних матеріалів (підпункт 3.3); вміння аналізувати і застосовувати практику ЄСПЛ, рішення міжнародних судових установ та/або міжнародних організацій, які підлягають застосуванню в Україні (підпункт 3.4); вміння аналізувати і робити висновки щодо відповідності (невідповідності) законодавству рішень судів попередніх інстанцій та наводити мотиви цих висновків за наявності у модельній справі відповідних матеріалів (підпункт 3.5); вміння чітко та повно викладати резолютивну частину судового рішення відповідно до визначених процесуальним законом вимог з урахуванням обраного вирішення справи по суті відповідно до матеріалів модельної справи (підпункт 3.6); вміння формулювати узагальнену правову позицію для відповідної категорії справ на підставі рішення у модельній справі (якщо модельна справа містить необхідні для цього матеріали) (підпункт 3.7); вміння викладати текст процесуального документа в офіційно-діловому стилі літературної мови чітко, зрозуміло, грамотно (підпункт 3.8); дотримання стилістики та структури судового рішення (підпункт 3.9); дотримання правил орфографії та пунктуації (підпункт 3.10); інші уміння та навички (підпункт 3.11).
Цей показник оцінюється на підставі результатів виконання практичного завдання під час іспиту.
Відповідно до підпунктів 5.1.1.1 та 5.1.1.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 максимально можливий бал за показниками рівня знань у сфері права становить 90 балів, за показниками рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів.
У пункті 2 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 визначено, що показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
Згідно з пунктом 4 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.
Згідно з підпунктом 6.1 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні.
Відповідно до підпункту 6.2 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування (підпункт 6.2.1); виконання практичного завдання (підпункт 6.2.2); іспиту (підпункт 6.2.3).
У підпункті 6.3 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 визначено, що мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту.
Згідно з підпунктом 6.4 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.
За пунктом 8 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту.
Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.
Згідно з пунктом 14 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 іспит проводиться з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Іспит складається з двох стадій: 1) складення анонімного письмового тестування; 2) виконання практичного завдання.
Згідно з підпунктом 32.2 пункту 32 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 у випадку оцінювання відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», за результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне із таких рішень: рішення про відповідність судді займаній посаді (підпункт 32.2.1); рішення про невідповідність судді займаній посаді (підпункт 32.2.2).
Відповідно до підпункту 33.2 пункту 33 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 у разі недопуску судді до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання за результатами попереднього етапу Комісія може ухвалити рішення про невідповідність судді займаній посаді (у разі проведення кваліфікаційного оцінювання з метою оцінювання відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»).
Згідно з пунктом 37 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 рішення Комісії про невідповідність судді займаній посаді є підставою для внесення подання до ВРП з рекомендацією про звільнення судді з посади.
Відповідно до пункту 1 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення № 143/зп-16 організація та проведення кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності судді займаній посаді здійснюється за правилами, встановленими цим Положенням, з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.
Згідно з пунктом 9 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення № 143/зп-16 мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 78,5 бала. За результатами виконаного практичного завдання вона отримала 54,5 бала, що становить менше 50 відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання, а отже, вона не склала іспит та не може бути допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді. 
За таких обставин та з огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії в частині визначення, що суддя Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, та в частині відмови судді ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про проведення кваліфікаційного оцінювання з порушенням процедури, визначеної Положенням № 143/зп-16, та про безпідставність недопущення її до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України та пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді з метою визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді проводиться стосовно судді, який обіймає посаду у відповідному суді.
Тому рішення про відповідність чи невідповідність судді займаній посаді може бути ухвалено лише щодо судді, який займає посаду у відповідному суді.
Як установлено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду та убачається із матеріалів справи, після складення 30 жовтня 2017 року анонімного письмового тестування та виконання 21 лютого 2018 року практичного завдання ОСОБА_4 25 квітня 2018 року подала до ВРП заяву про звільнення з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку, а 26 квітня 2018 року подала до Комісії заяву, в якій повідомила про подання нею заяви про звільнення з посади у відставку.
Разом з тим ні Положенням № 143/зп-16, ні Законом № 1402-VIII на цій стадії кваліфікаційного оцінювання не передбачено можливість ухвалення Комісією рішення про припинення проведення щодо судді кваліфікаційного оцінювання у зв`язку із поданням заяви про звільнення з посади у відставку. 
З огляду на викладене висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо часткового задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 20 липня 2018 року лише в частині визнання судді Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та виключення з мотивувальної частини цього рішення посилання на невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді є обґрунтованими.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її позовних вимог про зобов`язання відповідача спростувати інформацію щодо спірного рішення колегія суддів Великої Палати Верховного Суду зазначає таке.
Частиною третьою статті 245 КАС передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, виходячи зі змісту вказаної норми, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, зокрема спростувати інформацію щодо спірного рішення, є правом, а не обов`язком суду.
Разом з цим, як убачається із рішення суду першої інстанції, на спростування таких вимог ОСОБА_1 . Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив про те, що після набрання законної сили рішенням суду про визнання акта індивідуальної дії протиправним і його скасування протиправність цього акта настає з моменту його прийняття суб`єктом владних повноважень і такий спосіб захисту відновлює права та інтереси ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася до суду.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 20 липня 2018 року в частині: визначення, що суддя Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18; відмови судді Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів.
Згідно зі статтею 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому підстав для його скасування та ухвалення нового рішення немає.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                   11 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	О. Б. Прокопенко	
Судді:	Н. О. Антонюк	В. С. Князєв	
 	Т. О. Анцупова	Н. П. Лященко	
 	В. В. Британчук	В. В. Пророк	
 	Ю. Л. Власов	Л. І. Рогач	
 	М. І. Гриців	О. М. Ситнік	
 	Д. А. Гудима	О. С. Ткачук	
 	В. І. Данішевська	В. Ю. Уркевич	
 	Ж. М. Єленіна