ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3149/20 Справа № 183/1667/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, 
В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2019 року ОСОБА_2  звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_4 . 
12 листопада 2003 року шлюб між сторонами розірвано, діти проживають з нею, знаходяться на її утриманні. 
Судовим наказом від 10.05.2018 року на її користь на утримання меншої дочки з відповідача стягнуто аліменти у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця.
Старша дочка ОСОБА_3 на теперішній час навчається у Дніпропетровському національному університеті імені ОСОБА_5 на денній формі навчання, на бюджетній основі. За умовами денної форми навчання, дочка не має змоги працевлаштуватися та самостійно отримувати дохід. Таким чином, ОСОБА_3 на даний час знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки не надає.
На підставі наведеного просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення дочкою навчального закладу. 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до закінчення дочкою навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно, починаючи з 18.03.2019 року.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та хвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не прийнято до уваги той факт, що дитина навчається на бюджетній основі, а тому має отримувати стипендію; позивачем не надано доказів на підтвердження свого матеріального стану, оскільки обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків; не надано доказів того, що дитина проживає з позивачем.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 листопада 2003 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін народилися діти: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_7 (а.с.3 на звороті, 34).
Згідно судовому наказу від 10.05.2018 року, на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з відповідача стягнуто аліменти у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця. 
Згідно довідки Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара №375-88-61 від 28.02.2019 року, ОСОБА_6 навчається в університеті на денній формі навчання, за рахунок бюджетного фінансування (а.с. 4).
Позивач посилається на необхідність надання матеріальної допомоги дочці на час її навчанні в університеті, яка проживає з нею в м.Новомосковську.
Відповідач ставить під сумнів факт проживання дитини разом з позивачем, однак доказів на підтвердження цього відповідачем не надано.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 182, 199, 200 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відсутність доказів на підтвердження факту проживання дитини разом з позивачем, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідачем не надано на підтвердження зазначеного належних доказів у розумінні положень ст.ст. 77, 80, 81 ЦПК України, а позивач надала суду апеляційної інстанції акт про спільне проживання від 01.03.20, згідно якому позивач з доньками проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 28.10.2014 року по теперішній час. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено факту того, що дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, так як її навчання проводиться за рахунок бюджетного фінансування, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Доказів того, що відповідач має скрутне матеріальне становище, або є безробітнім суду не надано, останній є працездатним, а тому здатен виконати обв`язок, передбачений ст. 199 СК України.
За таких обставин, доводи відповідача в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду. 
Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року  – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича 

О.В.Лаченкова