Ухвала        
19 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 751/7676/19
провадження № 61-2950ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А.,                Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на                                 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня                     2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня                    2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Десна-Експерт-М», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до приватного підприємства «Десна-Експерт-М», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача.
Позов мотивовано тим, що згідно рішення Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області від 04 липня 2019 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка, площею 0,15 га для подальшої передачі у власність, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 23 вересня 2019 року вона через свого представника звернулась до ПП «Десна-Експерт-М» із заявою, в якій просила розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. 
 
Проте відповідач листом від 01 жовтня 2019 року повідомив її про те, що не має правових підстав виконувати рішення Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області від 04 липня 2019 року за                      № 11-24/VІІ, оскільки даним рішенням позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації, в той час як закон вимагає отримання згоди відповідного органу. Крім того, відповідач послався на те, що позивач не надав документу на підтвердження її права власності на будинок в цілому.
Вказувала, що рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2018 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3  право власності за кожним на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перейшло й право користування земельною ділянкою, на якій зазначений будинок розташований, проте вони відмовились від отримання в оренду спірної земельної ділянки, не подали вони також і заяви на безоплатну передачу їм спірної земельної ділянки. Позивач вважає, що за таких обставин вона має право на безоплатне отримання у приватну власність спірної земельної ділянки, для чого і звернулась до відповідача із заявою про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Зазначала, що дії відповідача свідчать про те, що останній протиправно не визнає за нею конституційного права набути у приватну власність спірну земельну ділянку, на якій розміщено об`єкти нерухомості третіх осіб, порушує її права як споживача отримати технічну документацію. 
З урахуванням уточнень просила зобов`язати ПП «Десна-Експерт-М» припинити дії, що порушують її права, як споживача, та зобов`язати відповідача укласти договір на виконання робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 , в якому початком відліку строку виконання робіт зазначити 06 серпня 2019 року.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня                  2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2019 року залишено без змін. 
У касаційній скарзі, поданій 11 лютого 2020 року до Верховного Суду,                  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:                       1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;                 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;                  4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Згідно частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Предметом спору у даній справі є зобов`язання ПП «Десна-Експерт-М» припинити дії, що порушують права позивача, як споживача та зобов`язання  укласти договір на виконання робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі                             (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                  суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню;
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France»                   (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року;                   «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Десна-Експерт-М»,                       треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           С. П. Штелик 
 
                                                                                                              А. А. Калараш     
 
                                                                                                              В. М. Сімоненко