ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року	Львів	Справа № 260/361/20 пров. № А/857/3359/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Бруновської Н.В.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Суязової Галини Василівни на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року з питання забезпечення позову, постановлену суддею Микуляк П.П., у справі № 260/361/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Виноградівської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів, - ОСОБА_10 , про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень, -
                                                           ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2020 року позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - Виноградівської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів, - ОСОБА_10 , у якому просили визнати бездіяльність Виноградівської міської ради в частині не оприлюднення за 10 днів до дня проведення сесії міської ради розпорядження Виноградівського міського голови № 165 від 16 грудня 2019 року протиправною; визнати бездіяльність Виноградівської міської ради в частині не оприлюднення проектів рішень сесії Виноградівської міської ради за 20 робочих днів до дати їх розгляду 26 грудня 2019 року протиправною; визнати протиправними та скасувати рішення 34-ї сесії Виноградівської міської ради сьомого скликання від 26 грудня 2019 року № 993, №1010, №1011, №1012.
Разом з позовною заявою, представником позивачів було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень тридцять четвертої сесії Виноградівської міської ради сьомого скликання № 993, №1010, №1011, №1012 від 26 грудня 2019 року до набрання рішенням суду у даній адміністративній справі законної сили.
В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення адміністративного позову заявник зазначає, що оскаржуваними рішеннями надано дозволи на розроблення проектів землеустрою 250 особам, які у разі незупинення оскаржуваних рішень можуть подати погоджені проекти землеустрою на затвердження Виноградівської міської ради та отримати оспорювані ділянки у приватну власність.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала мотивована відсутністю об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявників до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.
Стосовно посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначив, що таке, в даному випадку, може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень. 
Також, суд наголосив, що зупинення дії рішень сесії Виноградівської міської ради, які є предметом оскарження в межах спірних правовідносин, не відповідає меті та завданням інститу заходів забезпечення позову. Також оскарження позивачами в судовому порядку цих рішень не є єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності таких дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Суязова Галина Василівна оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі (аналогічних тим, що були наведені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову). Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заявлене клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Слід зазначити, що суд при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна із передбачених ч.2 ст. 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Для забезпечення адміністративного позову суд може вживати заходи шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборони відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ч.1 ст. 151 КАС України).
Водночас, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх тверджень, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вимоги заявленого клопотання позивачі обгрунтовують тим, що розпорядження міського голови №165 не було завчасно оприлюднено за 10 днів до дня проведення сесії Виноградівськох міської ради; проекти рішень №993, №1010, №1011, №1012 не були оприлюднені за 20 робочих днів до дати їх прийняття - 26.12.2019; всі земельні питання не були попередньо обговорені на засіданні постійної депутатської комісії з питань землекористування та раціонального використання природних ресурсів; проекти оскаржуватих рішень не були надані для попереднього ознайомлення всім депутатам міської ради; заяви-клопотання всіх 250 мешканців міста, яким надано дозволи на розроблення проектів землеустрою, не відповідають вимогам ч.6 ст.118 ЗК України; вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення оскаржуваних рішень сприятиме ефективному захисту їх прав, свобод та інтересів у разі задоволення позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних рішень, суд першої інстанції зазначив, що позивачами не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).
Судом встановлено, що між сторонами у справі виник спір про визнання протиправною бездіяльності Виноградівської міської ради та скасування рішень органу місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів замлеустрою.
Надаючи юридичну оцінку заявленому клопотанню про забезпечення адміністративного позову відповідно до  ст.150 КАС України  та доводам апеляційної скарги, колегією суддів враховано пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.
Також, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Дослідивши матеріали позову, колегія суддів не вбачає, що невжиття обраним позивачами шляхом заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, за захистом яких вони звернулись до суду.
Статтею 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Так, відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Слід зазначити, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
-звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
-надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
-розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
-погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Колегія суддів також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Водночас, доводи позивачів щодо протиправності бездіяльності відповідача та оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень є предметом розгляду при вирішенні даної адміністративної справи по суті позовних вимог.
Оскільки заявниками не наведено переконливих підстав обгрунтованості вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не подано суду належних та допустимих доказів наявності очевидної небезпеки їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості або ускладнення захисту за умови невжиття заходів забезпечення позову, апеляційний суд не вбачає підстав необхідності забезпечення адміністративного позову згідно зст.150 КАС України
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 150, 242, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Суязової Галини Василівни залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року з питання забезпечення позову у справі №260/361/20 - без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Н. В. Бруновська  	
Постанова складена в повному обсязі 18.05.2020.