Постанова 
Іменем України                                  
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 335/6144/19
 
провадження № 61-3093св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду                від 15 січня 2020 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на: об`єкт нерухомості - комплекс, що складається з будівлі A-З (II-ІІІ поверхи незавершені будівництвом), площею 331,9 кв. м, навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану 11, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 414542623107, право власності, на який зареєстрований за ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення, загальною площею 276,3 кв. м, основною площею 168,7 кв. м, розташованого за адресою: м. Мелітополь, Запорізька область, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 20701568, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 ; квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 10117390, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ; автомобіль Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо квартири.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 3 202 005,12 грн накладено арешт на:
- об`єкт нерухомості - комплекс, що складається з будівлі A-З (II-ІІІ поверхи незавершені будівництвом), площею 331,9 кв. м, навісу Г, бесідки Д-1,      огорожі № 1, фонтану 11, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 414542623107, право власності, на який зареєстрований за ОСОБА_2 ;
- нежитлове приміщення, загальною площею 276, 3 кв. м, основною площею 168, 7 кв. м, розташованого за адресою: м. Мелітополь, Запорізька область, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 20701568, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 ;
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 10117390, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;
- автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 .
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлений спосіб забезпечення позову співмірний із позовними вимогами, крім цього, судом враховано, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не зможе перешкодити господарській діяльності юридичних або фізичних осіб, а також не порушить інтереси інших осіб.
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Виправлено помилки, допущені в ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року.
Викладено абзац п`ятий резолютивної частини ухвали наступним чином:
«- квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 10117390, право власності на який зареєстровано                                              за ОСОБА_2 ».
Викладено абзац дев`ятий резолютивної частини ухвали наступним чином:
«Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .».
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня       2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, забезпечивши позов у цій справі, суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд питання, не звернув уваги на те, що 1/2 частка рухомого та нерухомого майна, на яке судом накладено арешт, належить ОСОБА_3 , яка не є стороною у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, направивши справу на новий розгляд, порушив положення пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, відповідно до якого можна скасувати тільки ті ухвали, які перешкоджають подальшому розгляду справи, у той час як ухвала про забезпечення позову розгляду справи не перешкоджає.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 04 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 березня 2020 року справу призначено до розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Скасовуючи ухвалу районного суду про забезпечення позову, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд питання й вирішив питання щодо прав особи, яка не бере участь у справі. При цьому суд передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується та вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що ухвали, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, повинні бути розглянуті апеляційним судом з ухваленням відповідного рішення по суті.
 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу про забезпечення позову, допустив порушення норм процесуального права, оскільки скасував оскаржувану ухвалу та передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, фактично самоусунувшись від розгляду питання по суті, оскільки відповідно до положень статті 374 ЦПК України апеляційний суд не має таких повноважень, а, скасувавши відповідну ухвалу, повинен був розглянути питання про забезпечення позову у цій справі по суті та ухвалити відповідне судове рішення, не направляючи питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, у цивільній справі № 320/5902/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину: об`єкту нежитлової нерухомості - комплексу, що складається з будівлі А-3 (ІІ-ІІІ поверхи незавершені будівництвом), площею 331,9 кв. м, навісу Г, бесідки Д-1, огорожі  № 1, фонтану ІІ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, загальною площею 276,3 кв. м, основною площею 168,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 ; автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Іншу 1/2 частину переліченого майна залишено у власності ОСОБА_2 .
 
Судом першої інстанції, при постановлені ухвали про забезпечення позову від 04 червня 2019 року порушені права ОСОБА_3 , як співвласника рухомого та нерухомого майна, на яке судом накладено арешт, та яка не є стороною у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Отже, суд дійшов помилкового висновку про те, що майно, на яке накладено арешт, належить тільки відповідачу.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки обставини справи судом апеляційної інстанції були встановлені в достатній мірі для ухвалення судового рішення по суті питання, немає необхідності для встановлення нових, проте помилково та безпідставно було направлено питання на новий розгляд до суду першої інстанції, яким також порушені норми процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування як оскаржуваної постанови апеляційного суду, так і ухвали суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , оскільки його вимоги порушують праваОСОБА_3 , яка не є учасником справи, що переглядається.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня  2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2020 року скасувати.
 
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк