Постанова 
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 750/8412/16-ц
провадження № 61-44997св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Чернігівська міська рада, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,
треті особи:  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Управління Держгеокадастру  у Чернігівському районі Чернігівської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3  на рішення Деснянського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року у складі судді Литвиненко І. В. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області                                       від 29 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П.,                    Харечко Л. К.,
 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Чернігівської міської ради, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Управління Держгеокадастру  у Чернігівському районі Чернігівської області, про визнання рішення незаконним, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що її матері ОСОБА_7 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,0377 га на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20 жовтня 1997 року № 237 для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарчих споруд.                               05 березня 1998 року видано державний акт на право приватної власності на землю. 28 березня 2006 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу спадкового майна за яким входила, в тому числі і земельна ділянка площею 0,0377 га. 
16 жовтня 2014 року позивач звернулась із заявою до приватного підприємства «ГЕОГРАФ» щодо виготовлення технічної документації із землеустрою з питання встановлення меж земельної ділянки в натурі. Інженером-землевпорядником проведено відповідні роботи, але на стадії присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру з`ясувалось, що право власності на частину її земельної ділянки площею 0,0016 га оформлено на іншу особу. 
У 2004 році Чернігівська міська рада передала спірну земельну ділянку в приватну власність ОСОБА_2 , яку він в подальшому, на підставі договору дарування передав у власність ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 28 січня 2003 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок на АДРЕСА_1   прийнято без урахування вимог статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). 
Позивач стверджує, що земельна ділянка ОСОБА_3 (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га розташована на площі двору спільного користування, накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , площею 0,0016 га та впритул межа підходить до гаража ОСОБА_1 , що унеможливлює здійснювати догляд за будівлею гаражу, перешкоджає відчиненню воріт та заїзду. Позивач зазначає, що рішення Чернігівської міської ради про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0480 га, державний акт серії ЧН №171558 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3543 від 28 березня 2003 року та договір дарування земельної ділянки від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1401та № 1400, за яким ОСОБА_3 стала власником земельних ділянок площею 0,0154 га та 0,0247 га загальною площею 0, 0401 га, призвели до порушення права власності на землю, яке підлягає відновленню.
Таким чином, з урахуванням уточненених позовних вимог, просила: 
- визнати незаконним рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради                  від 28 січня 2003 року в частині передачі у приватну власність безоплатно                         ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,0480 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованих в АДРЕСА_1 ; 
- визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЧН №171558 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №3543 від 28 березня 2003 року; 
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 29 серпня 2014 року за реєстровим № 1401 та № 1400, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:034:5017, розташованої в АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області                             від 29 серпня 2018 року позов задоволено частково; визнано незаконним рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 28 січня 2003 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0480 га на АДРЕСА_1 ; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 171558 (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017), яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0401 га, виданий ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради                        від 28 січня 2003 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за від 28 березня 2003 року № 3543; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017), площею 0,0401 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , від 29 серпня 2014 року за реєстровим номером № 1401, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15459746 від 29 серпня                          2014 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку - кадастровий номер7410100000:02:034:5017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; в іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 28 січня 2003 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 прийнято без врахування вимог статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач погоджувала межу земельної ділянки у вересні 2002 року та межі і межові знаки встановлювались на місцевості в присутності власників суміжних земельних ділянок. Зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин статті 120 ЗК України є необгрунтованими, оскільки перехід права власності на земельну ділянку відбувається після її реєстрації у встановленому законом порядку. Посилається на те, що експерт ОСОБА_8 не мала права робити геодезичні заміри. 
Короткий зміст вимог відзиву на касаційну  скаргу
У грудні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Зазначає, що висновком судового експерта підтверджено, що існує порушення меж суміжних земельних ділянок. Посилається на те, що викладені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що ОСОБА_7 була власником земельної ділянки 337 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів                                        від 20 жовтня 1997 року № 237. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 2006 року, до ОСОБА_1 перейшло право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку площею 0,0337 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарчих споруд, розташовану в АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності та одержана ним згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради народних депутатів Чернігівської області                                           від 05 березня 1998 року. Позивач також є спадкоємицею 1/4 частки у праві спільної власності на житловий будинок за вказаною адресою. 
Відповідно до рішення від 03 листопада 2015 року № РВ-7400072502015, державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що ділянка, яка реєструється, перетинається із зареєстрованою земельною ділянкою із кадастровим номером 7410100000:02:034:5017.
Згідно із актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства                                    від 15 жовтня 2015 року № 000125 управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, в 2002 році ЗАТ «Чернігівбудрозвідування» виготовлено технічну документацію із складання державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 . Вказана технічна документація містить наступні документи: аркуш відправлення, пояснювальну записку, заяву ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради, інформацію про суб`єкт власності, інформацію про об`єкт власності, витяг з рішення Чернігівської міської ради, генеральний план (схему) Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації, кадастровий план земельної ділянки, акт встановлення і погодження меж земельної ділянки, схему розміщення земельної ділянки, каталог координат. Пунктом 188.78 рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 28 січня 2003 року «Про надання, вилучення та передачу земельних ділянок в межах м. Чернігова», ОСОБА_2 передано у приватну власність, безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 площею 0,0480 га. На підставі вказаного рішення Чернігівської міської ради виготовлено та видано державний акт серії ЧН № 171556 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:02:034:5018) площею 0,0078 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за від 28 березня 2003 року № 3543 та державний акт                                                           серії ЧН   № 171558   на право власності на земельну   ділянку   (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 28 березня 2003 року за № 3543. 
Як вбачається із вказаного акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства при вивченні державного акту серії ЧН №171556 на право приватної власності на земельну ділянку, інспекцією встановлено, що конфігурація та відповідно площа земельної ділянки зазначеної в державному акті не відповідають технічній документації. При вивченні технічної документації зі складання державного акту на приватну власність на землю ОСОБА_2 установлено, що в документації відсутнє підтвердження щодо перебування у користуванні громадянина частини земельної ділянки, а саме: згідно генерального плану (схеми) ЧМБТІ, відстань по межі земельної ділянки з боку проїзду (від будівні В1 до АДРЕСА_1 , чотири відрізки) становить 3,2 м + 8,65 м + 2 м + 7,66 м, відповідно до кадастрового плану відстань по даній межі (один відрізок) складає 18,65 м.
З указаного акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства убачається, що при проведенні перевірки встановлено, що у наданій технічній документації відсутні наступні документи: висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів. 
Відповідно до пункту 76 рішення Чернігівської міської ради від 16 травня                        2002 року, земельну ділянку строком на 5 років на АДРЕСА_1 надано в оренду ОСОБА_2 , при цьому договір оренди не укладався, що підтверджується повідомленням Чернігівської міської ради від 23 серпня                             2017 року. 
 
На підставі рішення Чернігівської міської ради від 26 травня 2009 року                     ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯИ № 985136 від 20 січня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0204 га (кадастровий номер 7410100000:02:034:5443), державний акт серії ЯИ №985137 від 20 січня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0115 га (кадастровий номер 7410100000:02:034:5442) та державний акт серії ЯИ №985138 від 20 січня                          2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0025 га (кадастровий номер 7410100000:02:034:5444). Земельні ділянки розташовані у АДРЕСА_1 .
Згідно договору дарування земельної ділянки від 29 серпня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1400, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0078 га, розташовану за адресою:                           АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 7410100000:02:034:5018. 
Згідно договору дарування земельної ділянки від 29 серпня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1401, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0401 га, розташовану за адресою:                                 АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 7410100000:02:034:5017. 
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 червня                         2016 року, ОСОБА_3 відчужила частину земельної ділянки площею 0, 0154 га (кадастровий номер 7410100000:02:034:0247), яка їй належала на підставі договору дарування від 29 серпня 2014 року, ОСОБА_4 . 
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 є співвласником 3/20 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
Матеріали справи містять висновок експерта № С-24 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2017 року. Як вбачається із вказаного висновку судового експерта, в матеріалах цивільної справи присутній збірний кадастровий план земельної ділянки на АДРЕСА_1 , де вся площа земельної ділянки складає 0, 1437 га, але площа земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 , вказана невірно, зменшена на 3,0 кв. м. В результаті проведення зйомки та розрахунків площі, експертом установлено, що фактична площа досліджуваної земельної ділянки становить 0, 1513 га, у тому числі, двір спільного користування, площею 0,0223 га. Площа ділянки на АДРЕСА_3 збільшилась за рахунок самозахоплення з боку вулиці, проїзду та зі сторони високоповерхової забудови. Фактична площа земельної ділянки на АДРЕСА_3 не відповідає площі, вказаній у правовстановлюючих документах. Згідно зазначеного висновку судового експерта між правовстановлюючими документами на земельні ділянки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (раніше ділянка належала ОСОБА_2 ) та фактичним землекористуванням існують розбіжності. На вищевказаній ділянці згідно правовстановлюючих документів існує накладання меж земельних ділянок ОСОБА_3 (раніше земельна ділянка                   ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 . В Державному акті серії ЧН №171558, що належить ОСОБА_3 , конфігурація та площа земельної ділянки не відповідають технічній документації, яка була виготовлена для підтвердження та відновлення меж земельної ділянки в натурі. Акт встановлення та погодження меж, згідно кадастрового плану ОСОБА_2 , 04 вересня 2002 року підписала власниця суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 . Розміри меж даної спірної земельної ділянки ОСОБА_3 (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) не співпадають із розмірами спільної межі суміжної земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 . Межі території земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_3 ) накладаються на площу двору спільного користування та має місце відхилення від вимог державних будівельних норм, а саме, вимог пункту 3.25 ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», згідно яких для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстані від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок. Земельна ділянка ОСОБА_3 (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га розташована на площі двору спільного користування, накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , площею 0,0016 га та впритул межа підходить до гаражу ОСОБА_1 , що унеможливлює здійснення догляду за будівлею гаражу, перешкоджає відчиняти ворота та заїзду. Межа земельної ділянки ОСОБА_3 розташована на відстані 1,42 м та 1,45 м від житлового будинку АДРЕСА_4 , що порушує права співвласників житлового будинку та є відхиленням від вимог пункту 3.22 державних будівельних норм ДБН 360-92 ** «Містобудування, планування та забудова міських та сільських поселень», згідно яких у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їх проїзджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз`їзди. 
Як убачається із висновку експерта № С-24 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2017 року: 1) фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає площі земельної ділянки, яка вказана в правовстановлюючих документах;                                   2) фактичний порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні співвласників земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 зображений на додатку № 1 до висновку. Фактичний порядок користування земельною ділянкою не відповідає виготовленим правовстановлюючим документам на цю земельну ділянку. Невідповідність полягає у тому, що територія земельної ділянки, що надана у власність                    ОСОБА_3 , має відхилення від вимог Держаних будівельних норм, її площа накладається на частину гаражу та площу сусідньої земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 3. На земельній ділянці на АДРЕСА_1 існує порушення меж (накладання) суміжних земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно правовстановлюючих документів (Державних актів на право приватної власності на землю). Площа території земельної ділянки, де існує накладання складає 71,0 кв.м. 
При наданні пояснень експертом встановлено, що накладання має місце, як на земельну ділянку ОСОБА_1 в розмірі 0,0016 га, так і на двір спільного користування. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (стаття 3 ЗК України).
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому при застосуванні статті 120 ЗК України у поєднанні зі статтею 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Установлено, що частина земельної ділянки площею 0,0016 га, що належала ОСОБА_7 та перейшла в порядку спадкування до позивача увійшла до земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:02:034:5017, передану у приватну власність ОСОБА_2 , площею 0,0401 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , однак ніколи не перебувала у його користуванні.
У пункті 5 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до статті 118 ЗК України (яка діяла на час прийняття рішення Чернігівською міськрадою), громадян зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування що приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Дослідивши матеріали справи суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради                     від 28 січня 2003 року, в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 прийнято без врахування вимог статті 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Визнання незаконним рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
У зв`язку з наведеним, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 171558 (кадастровий номер7410100000:02:034:5017), яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0401 га є недійсним.
Оскільки ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку незаконно, то у нього не виникло і законне право розпорядження нею, зокрема, він не набув права на відчуження земельної ділянки, внаслідок чого укладений ним договір дарування є недійсним.
Доводи касаційної скарги про погодження позивачем меж земельної ділянки у вересні 2002 року та встановлення межі і межових знаків на місцевості в присутності власників суміжних земельних ділянок, а також доводи про необгрунтованість застосування до спірних правовідносин статті 120 ЗК України були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.  
Посилання на те, що експерт ОСОБА_8 не мала права робити геодезичні заміри спростовуються наступним.
З реєстру атестованих судових експертів убачається, що ОСОБА_8 має свідоцтво експерта № 1237 відповідно до якого у період з 23 січня 2015 року по 23 січня 2018 року має індекс експертої спеціальності 10,6 Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів. 

Також має свідоцтво експерта № 1729 відповідно до якого у період з 03 липня 2015 року по 03 липня 2018 року по 23 січня 2018 року має індекс та вид експертої спеціальності 10.7 Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками.
Отже, основним завданням судової земельно-технічної експертизиза експертною спеціальністю 10.7 «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками» є дослідження земельних ділянок та правовстановлюючої, технічної документації на них. До числа об`єктів дослідження даної експертної спеціальності належать безпосередньо самі земельні ділянки, а також правовстановлююча та технічна документація на них.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду Чернігівської області від 08 вересня                  2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов