Справа № 161/89/18 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/545/20  Категорія: 20 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,
секретар судового засідання – Концевич Я.О., 
з участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року,

                                          В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2017 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з 1984 року по 12 травня 1999 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Шацького районного суду Волинської області встановлено факт проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 11.06.2013. Цим же рішенням суду встановлено факт ведення ними спільного господарства у цей період, а також наявність у них спільного побуту та бюджету на той час.
Крім того, ухвалою Апеляційного суду Волинської області, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, встановлено наявність у них спільного побуту та бюджету з травня 1999 року до 13 червня 2013 року.
У цей період ними було за угодами купівлі-продажу придбано дві земельні ділянки.
17.10.2001 – земельну ділянку площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883400:01:001:4828, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
21.01.2010 – земельну ділянку площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883600:01:001:5250, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
На даний час їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_6 02.02.2016  на підставі дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.10.2001 зареєстрував на себе право власності на земельну ділянку площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини.
Реєструючи право власності на цю земельну ділянку, яку вони придбали під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, а в даний час ОСОБА_4 перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі, відповідач порушив її право на 1/2 частку даної земельної ділянки, яка є їх спільною сумісною власністю на підставі ч.1 ст.17 Закону України «Про власність».
Крім того, на даний час їй стало відомо, що відповідачем без її відома та її згоди була відчужена (продана) належна їм на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище, у зв`язку із чим вона має право на стягнення половини її вартості.
З урахуванням наведеного, уточнивши позовні вимоги (а.с.208-209), просила: визнати об`єктами спільної сумісної власності земельну ділянку площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883400:01:001:4828, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883600:01:001:5250, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; стягнути з ОСОБА_4 на її користь 274000 грн. – половину вартості земельної ділянки площею 0,1350 га; стягнути з ОСОБА_4 на її користь 36500 грн. – половину вартості земельної ділянки площею 0,0825 га.   
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року позов задоволено.
Визнано об`єктами спільної сумісної власності:
- земельну ділянку площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883400:01:001:4828, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- земельну ділянку площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883600:01:001:5250, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 274000 грн. – половину вартості земельної ділянки площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883400:01:001:4828, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36500 грн. – половину вартості земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883600:01:001:5250, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3101 грн. 50 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення і ухвалити нове – про відмову в позові.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавала.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, сторони у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду частково скасувати з таких підстав.
Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1984 року по 12 травня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, а з 01.01.2004 по 11.06.2013 судовим рішенням встановлено факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та наявність у цей період спільного бюджету і побуту. Цим рішенням також встановлено, що сторони після розірвання шлюбу продовжували проживати разом (а.с.5-12, 62).
З урахуванням наведеного, відповідно до договору купівлі-продажу від 21.01.2010 сторонам на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883600:01:001:5250, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.100).
Придбання земельної ділянки за спільні кошти сторін підтверджується текстом нотаріально посвідченої 21.01.2010 згоди ОСОБА_3 на укладення договору (а.с.102).
Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини, які стосуються права власності на цю земельну ділянку і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області.
Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності щодо даної земельної ділянки, який має обраховуватися з 11.06.2013, тобто з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами – відхиляється апеляційним судом, оскільки цей строк не пропущено, так як судове рішення про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 11.06.2013 набрало законної сили 01.12.2016, а з позовом ОСОБА_3 звернулася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У цій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін земельної ділянки площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Луцького району; про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 274000 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Луцького району та про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36500 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району.
Підставою для вимоги про стягнення 36500 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району позивачем зазначено, що їй на даний час стало відомо про відчуження відповідачем цієї земельної ділянки без її відома та її згоди, у зв`язку із чим вона має право на стягнення половини вартості цієї земельної ділянки.
Жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження зазначеної обставини позивач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
З урахуванням наведеного, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36500 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення – про відмову в позові.
До позовної вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін земельної ділянки площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Луцького району підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України у редакції 1963 року та Закону України «Про власність».
Відповідно до ст.4 ЦК України у редакції 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають:
з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;
з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій — з актів планування;
в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва;
внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав;
внаслідок інших дій громадян і організацій;
внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. 
Згідно з ч.ч.1, 6 ст.86 ЦК України (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) право власності – це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність» (697-12), цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Статтею 112 цього ж Кодексу передбачалося, що майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам.
Статтею 14 Закону України «Про власність» передбачалося, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у разі їх купівлі-продажу.
А частиною 1 статті 17 цього Закону було визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Із договору купівлі-продажу від 17.10.2001 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Луцького району, право приватної власності на яку оформлене лише 02.02.2016 (а.с.13, 126-127).
Підставою для визнання цієї земельної ділянки об`єктом їх з відповідачем спільної сумісної власності позивач зазначає встановлення ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 01.12.2016 наявності у них спільного побуту та бюджету з травня 1999 року до 13 червня 2013 року.
Однак, колегія суддів дійшла висновку, що наведена обставина не звільняє позивача від доказування, що спірна земельна ділянка набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти сторін, які уже не перебували у зареєстрованому шлюбі.
Будь-якої іншої письмової угоди щодо права власності на цю земельну ділянку, як це було передбачено ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», між сторонами не укладалося.
З урахуванням наведеного, рішення суду в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін земельної ділянки площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Луцького району та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 274000 грн. – половини вартості цієї земельної ділянки підлягає до скасування з ухваленням у цих частинах нового судового рішення – про відмову в позові.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін земельної ділянки площею 0,1350 га, яка знаходиться в с. Липини Луцького району; в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 274000 грн. – половини вартості цієї земельної ділянки та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36500 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цих частинах з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні із даним позовом, який включає в себе окремі чотири позовні вимоги майнового характеру, позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог), відповідно до вимог п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» повинна була сплатити судовий збір у розмірі 4660 грн. (640 + 640 + 2740 + 640), але фактично сплатила лише 3535 грн. (а.с.25).
Оскільки до задоволення підлягає лише одна позовна вимога, то на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 640 грн. витрат по сплаті судового збору.
Недоплачений при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 1125 грн. (4660 – 3535) підлягає стягненню із позивача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року в даній справі в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0,1350 гектара, яка знаходиться в с. Липини Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883400:01:001:4828, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 274000 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,1350 гектара, яка знаходиться в с. Липини Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883400:01:001:4828, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36500 грн. – половини вартості земельної ділянки площею 0,0825 га, яка знаходиться в с. Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883600:01:001:5250, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд – скасувати і ухвалити у цих частинах нове судове рішення – про відмову в позові.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1125 (одну тисячу сто двадцять п`ять) грн. судового збору.
У решті рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя

Судді