КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                            
Справа №336/6153/19	Головуючий у І інстанції: Косик Л.Г.	
Провадження №33/824/1396/2020	 	
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
27 травня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Харченко Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в діях            ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження керування останнім транспортним засобам і порушенням ним ПДР України, як підстави його зупинки працівниками поліції. 
На переконання захисника, відсутність підпису ОСОБА_1 у висновку лікаря-нарколога про ознайомлення з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння є порушенням вимог ст.266 КУпАП, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Вважає, що таким чином факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» ПДР України не знайшов свого підтвердження.
Крім того, за твердженнями апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить суперечності, оскільки водій обвинувачується як у керуванні транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, так і у перебуванні в такому стані одночасно. Також протокол не містить інформації про долучені до нього докази на підтвердження  перебування водія в стані сп`яніння і відсторонення його від керування транспортним засобом.  
За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Одночасно апелянтом подано клопотання про  поновлення йому строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску цього строку посилається на те, що ОСОБА_1 не зміг з`явитися до суду через хворобу, про що повідомив суд та подав відповідне клопотання про відкладення судового засідання, проте розгляд справи відбувся без його участі і про зміст оскаржуваної постанови він дізнався лише 27.12.2019 року. При цьому, вчасно подана ним попередня апеляція була повернута апеляційним судом у зв`язку із відсутністю дати та підпису апелянта на ній. Вважає такі причини поважними.
З урахуванням доводів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження  та з метою забезпечення права на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає за можливе поновити захиснику Харченко С.В. строк на апеляційне оскарження. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Харченка С.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 21 вересня 2019 року о 22 год. 05 хв. керував транспортним засобом «Mersedes Benz» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Космічній, 140 в місті Запоріжжя в стані наркотичного сп`яніння, чимпорушив п.2.9 «а» ПДР України.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.9«а» Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.
Зокрема, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення підписаний ним без зауважень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. Також, протокол містить дані про пункт ПДР України, який порушивОСОБА_1 , відомості про відмову останнього від надання пояснень у відповідній графі протоколу та дані про тимчасово вилучені документи, а саме водійське посвідчення на право керування транспортним засобом №АГВ605129. 
До протоколу долучене відповідне направлення водія до закладу охорони здоров`я і висновок про результати медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 вересня 2019 року, згідно якого ОСОБА_1   перебуває в стані наркотичного сп`яніння (марихуана, амфітамін) (а.с.3,4 т.1). Висновок підписаний лікарем-наркологом та засвідчений печаткою медичного закладу.
Дійсно, як зазначає в поданій скарзі апелянт, висновок про результати огляду ОСОБА_1   на стан сп`яніння не містить його підпису. Проте, як вважає суд апеляційної інстанції, відсутність особистого підпису ОСОБА_1 у відповідній графі зазначеного висновку не є істотним порушенням закону при проведенні огляду, який би став беззаперечною підставою для визнання проведеного огляду на стан сп`яніння та його результатів недопустимим доказом.  
Як вбачається із дослідженого відеозапису нагрудної камери працівника поліції, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з його перебуванням в стані наркотичного сп`яніння, відносно нього складається протокол про адміністративне правопорушення і порядок його оформлення. Таким чином ОСОБА_1 достовірно було відомо, що за результатами проведеного огляду в нього виявлено стан наркотичного сп`яніння. Жодних заперечень на те, що він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, ОСОБА_1 не висловлював (а.с.6 т.1).
Таким чином, всупереч доводам апелянта, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами, на які суд послався у своєму рішенні. На противагу цим доказам, судом не може прийматися до уваги як доказ невинуватості ОСОБА_1 та обставина, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом працівниками патрульної поліції, оскільки не впливає на правильність прийнятого судом рішення.
З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника Харченка С.В. - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а подану захисником Харченком Сергієм Вікторовичем в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                   І. Мосьондз