Дата документу 18.03.2020 Справа № 336/5520/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/5520/17                     Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/695/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
18 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного під час перебування у шлюбі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначав, що він з ОСОБА_1 з 11.09.1992 перебували у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1585. 
Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають у Польщі. 
З травня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з цього часу не ведеться. 
Позивач працює у Польщі, планує укласти інший шлюб. 
Вказує, що житловий будинок АДРЕСА_1 , позивач придбав 23.06.1992, тобто, до укладення шлюбу із відповідачкою, яка мешкає у вказаному будинку. Вважає, що до складу спільного сумісного майна подружжя входять:
1) Нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 ;
2) Квартира АДРЕСА_3 , право власності на яку згідно з договором купівлі-продажу від 04.05.2007 зареєстроване за ОСОБА_2 ;
АДРЕСА_4 ) Житловий будинок АДРЕСА_5 , з господарськими будівлями та спорудами, що згідно з договором купівлі-продажу від 26.11.2007 належить на праві власності ОСОБА_2 .
Оскільки, відповідно до положень 60-63 СК України, вказане майно набуте під час шлюбу, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, з підстав, передбачених ст. 69-71 СК України, ст. 319, 325, 334, 355, 368, 370, 372 ЦК України, в позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо спірного майна, просив суд визнати вказане нерухоме майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя, поділити його, виділивши позивачу та відповідачці по 1/2 частці кожного з зазначених об`єктів нерухомості, визнати за кожною зі сторін право особистої приватної власності на них (на відповідні частки). Із вказаних підстав представник позивача просить задовольнити позовну заяву.
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна придбаного під час перебування у шлюбі.
В зустрічному позові зазначила, що дійсно перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1992. 
Під час шлюбу подружжям нажито спільне майно, зокрема, автомобіль «Citroen C5», 2006 р.в., в добровільному порядку здійснити поділ якого не видається за можливе. Також, до складу сумісного майна відносить: 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; житловий будинок АДРЕСА_5 , реєстраційний номер 20948551; житлового будинок АДРЕСА_1 на 14 АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 також зазначає, що під час перебування у шлюбі на її ім`я придбано будинок АДРЕСА_2 , проте, враховуючи дату виникнення права власності на нього, він також відноситься до спільного майна подружжя.
Стосовно житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , позивачка за зустрічним позовом зазначає, що він був особистою власністю чоловіка, втім, протягом спільного життя подружжям здійснено його реконструкцію, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась з 39,7 кв.м. до 162,5 кв.м. 
На той час спірний будинок був одноповерховим, 7,05*7,58 м, розташовувався на фундаменті зі шлакобетону, мав водяне опалення, світло і водопостачання, що видно з акту прийомки особистого будинку від 28.05.1992. 
Новий будинок складається з 2 поверхів, має житлову площу 50,7 кв.м., його збудовано на бетонному фундаменті на спільні кошти подружжя, що видно з акту прийомки індивідуального будинку від 23.06.2004 та розпорядження №1374 від 23.06.2004, винесеного головою Шевченківської районної адміністрації ЗМР. Крім того, у будинку проведено каналізацію та здійснено його газифікацію, тобто майно суттєво збільшилось у своїй вартості. 
Після 2004 року здійснено другу реконструкцію будинку та перебудову, внаслідок чого загальна і житлова площа суттєво збільшена. 
Тому ОСОБА_1 вважає його об`єктом спільної власності подружжя із посиланням на ст. 62 СК України.
Просила суд:
- визнати 2-поверховий житловий будинок, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., що становить 14/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя;
- поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй та визнавши за нею право власності на:
1) 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_6 ;
2) 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;
3) 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_5 , реєстраційний номер 20948551;
- стягнути з відповідача на її користь 110 020,00 гривень, тобто вартість 1/2 частини автомобілю «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 , який є спільною сумісною власністю подружжя.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.
Визнано нежитлове приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_7 житловий будинок № АДРЕСА_5 , р.№ НОМЕР_3 , із господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., вулиця без назви, розташований у с. Новосолоне Новомиколаївського району Запорізької області, - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину нежитлового приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 ; 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_5 , р.№20948551, із господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., вулиця без назви, розташованого у с. Новосолоне Новомиколаївського району Запорізької області, на праві спільної часткової власності з ОСОБА_1 , яка також має право власності на рівну із ним 1/2 частину вказаного нерухомого майна.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного під час перебування у шлюбі, задоволено частково.
Визнано 14/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , р.№ НОМЕР_4 , що складається з: житлового будинку літ. Б-2, мансарди літ.мс, ганку до Б-2, піддашку до Б-2, погрібу до Б-2 літ. пг, житлової прибудови літ.Б1-2, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., та автомобіль «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , р.№ НОМЕР_4 , що складається з: житлового будинку літ. Б-2, мансарди літ.мс, ганку до Б-2, піддашку до Б-2, погрібу до Б-2 літ. пг, житлової прибудови літ.Б1-2, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., на праві спільної часткової власності з ОСОБА_2 , який також має право власності на рівні із нею 7/25 частин вказаного домоволодіння.
Залишено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 83 039,43 грн., що відповідає вартості її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 .
У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.
Витрати сторін, пов`язані зі сплатою судового збору, залишено за кожною зі сторін, без їх стягнення.
У стягненні витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 480 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині:
- визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_7 ;
- визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_5 , р.№20948551 із господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,5кв.м., житловою 31,0кв.м.по вулиці без назви, розташованого у с. Новосолоне Новомиколаївського району Запорізької області;
- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 83039,43 грн., що відповідає вартості її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 ;
- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12480 грн.
- в частині залишення за кожною зі сторін, витрат сторін, пов`язані зі сплатою судового збору, без їх стягнення.
Просить ухвалити нове рішення, яким:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_7 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_5 , р.№20948551 із господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,5кв.м., житловою 31,0кв.м.по вулиці без назви, розташованого у с Новосолоне Новомиколаївського району Запорізької області.
- стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  грошову компенсацію  у сумі 110 020,00 грн. що відповідає вартості її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26 510,00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 8 704 грн.80 коп.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб 11 вересня 1992 року.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.
Спільне сумісне майно подружжя в добровільному порядку поділено не було.
З матеріалів справи вбачається, що право власності на 2/3 частини жилого будинку АДРЕСА_2 у рівних частинах перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченком О.М. 15.05.2002 за р.№2141.
Угодою про визнання конкретного користування та зміни часток у майні, що є спільною власністю, укладеною 17.08.2002 між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , її сторони дійшли такої домовленості: у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_10 в житловому будинку «А» є квартира АДРЕСА_8 , що складає 13/25 частин житлового будинку за вказаною адресою, по 13/50 частин кожному, а у власності ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у житловому будинку «А» - квартира № НОМЕР_5 , що складає 12/25, тобто по 12/50 частин кожному. Визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до ст. 42 ЗК України та господарчими, побутовими будівлями і спорудами (п.п. 5, 6, 8 угоди). Угода посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г. 17.08.2002 за р.№1520.
Відповідно до рішення виконавчого комітету ЗМР №295/29 від 30.09.2002 «Про переведення житлового приміщення – квартири АДРЕСА_9 до нежитлового фонду», квартиру АДРЕСА_8 за вказаною адресою оформлено за ОСОБА_6 , ОСОБА_1 як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин продовольчих товарів.
Згідно свідоцтва серії СА №001207 на право власності на приміщення, виданого 28.11.2002 виконавчим комітетом ЗМР, в цілому приміщення АДРЕСА_9 , належить по 1/2 частці ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР ради від 30.09.2002 №295/29.
Об`єкт нерухомого майна - приміщення АДРЕСА_8 , розташоване у АДРЕСА_2 , зареєстрований ЗМБТІ на праві приватної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (по 1/2 частці), записаний в реєстрову книгу №3 за р.№892 від 27.01.2003. Приміщення №1 складає 13/25 частин жилого будинку. Також, на цьому доказі міститься напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Грибанової О.В., засвідчений печаткою, відповідно до якого 25.07.2006 1/2 частка приміщення продана ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, р.№719 від 25.07.2006.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.07.2006 року, укладеного між ОСОБА_11 , яка діє від імені ОСОБА_6 (продавець), та ОСОБА_1 (покупець), у власність ОСОБА_1 продавцем передано, відповідно, покупцем прийнято, 1/2 частку нежилого приміщення, загальною площею 39,4 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_8 . 
Приміщення №1 складає 13/25 частин житлового будинку, зазначеного в плані під літерою «а», в якому згідно угоди «Про визнання конкретне користування та зміни часток у майні, що є спільною власністю», посвідченої Лучко Н.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 17.08.2002 за р.№1520, визначено конкретне користування Майна. 
На підставі вищеназваної угоди у власність Покупця в житловому будинку літ.А переходить коридор 1-3 площею 2,4 кв.м., кімната 1-4 площею 13,2 кв.м., кімната 1-5 площею 6,6 кв.м., загальною площею 22,2 кв.м.; службова прибудова «а», веранда «а-2», ганок, козирок, літня кухня «Б», «пг» - погріб під літерою «Б», «К»- вбиральня, «Р» - душ, №1,5 – паркани, №2 – водопровід, що складає 13/25 частин житлового будинку літ.А. (п. п. 1.1, 1.2 Договору). Відповідно до п.п. 3.1 Договору, право власності на Майно згідно ст. 334 ЦК України переходить до Покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Крім того, відповідно до п. 5.2, 5.4 Договору, майно придбається за згодою чоловіка, нотаріально посвідчена заява якого зберігається у цій справі нотаріуса.
Вищевказаний правочин зареєстрований у Державному реєстрі правочинів, відповідно до якого набувачем 1/2 частки нежилого приміщення є ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №124101151 від 16.05.2018, виданим державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, об`єкт нерухомого майна: 1/2 частка нежитлового приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_10 ,- нежитлове приміщення 31.05.2016 зареєстроване на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 (номер запису 14823906) на підставі договору купівлі-продажу №719; 1/2 частка нежитлового приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_10 , - нежитлове приміщення 02.05.2018 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 (номер запису 25997511) на підставі свідоцтва про право власності СА НОМЕР_6 .
Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_12 , що діє від імені ОСОБА_13 (продавцем), та ОСОБА_2 (покупцем) 04.05.2007, підтверджено, що предметом договору є 14/25 частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , розташований на земельній ділянці, площею 738 кв.м., а саме: жилий будинок, шлакобетон, обкл. цеглою, зазначений в плані літ.А, жилою площею 53,4 кв.м., жила прибудова, шлакоблк, цегла, зазначена в плані літ. А-2, жилою площею 8,9 кв.м., жила прибудова, цегла, зазначена в плані літ. А-3, жилою площею 9,2 кв.м., господарчі і побутові будівлі та споруди: Д-вбиральня, В-сарай, пг – погріб з шийкою, Ж- гараж, №1 – паркан, №2- трубопровід, а-6 К- сарай, №3, 4 – паркани. 
Згідно п. 4.1 вказаного договору, право власності на придбану частину жилого будинку виникає у покупця у відповідності до ст. 182, 334 ЦК України, тобто з моменту проведення державної реєстрації цього договору. 
Договір посвідчений 04.05.2007 за р.№2835 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. 
При цьому, відповідно до п. 5.1 Договору, покупцю роз`яснено норми ст. 60-65 СК України та юридичні наслідки здійснюваного правочину.
Договір зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. у Державному реєстрі правочинів за №2069035 04.05.2007.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14545948, виданого ОП ЗМБТІ 15.05.2007, 14/25 частин жилого будинку АДРЕСА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 13490233, на праві приватної власності зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі вище зазначеного договору від 04.05.2007, номер запису 21327 в книзі 143. Рішення про реєстрацію права власності прийнято 15.05.2007.
Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №17688052, виданого ОП ЗМБТІ 11.02.2008, до складу вищевказаного об`єкту нерухомості, належного ОСОБА_2 , входять: жилий будинок А, житлова площа 52,0 кв.м., загальна площа 61,1 кв.м., жила прибудова А-3, жила площа 9,2 кв.м., загальна площа 31,4 кв.м, жила прибудова А-4, житлова площа 21,1 кв.м., загальна площа 49,5 кв.м., Д - вбиральня, В- сарай, К- сарай, Ж-гараж, 1- паркан, 2 – водопровід, 3 – паркан, 4 – паркан. Загальна площа об`єкта становить 142,0 кв.м.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №2-1124/08 від 28.02.2008 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_14 про відокремлення об`єкту нерухомості задоволено, виділено ОСОБА_2 із сумісної власності у відокремлений об`єкт нерухомості частку житлового будинку АДРЕСА_11 , визначену як квартиру АДРЕСА_8 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_12 , що складається з жилої кімнати № АДРЕСА_4 , площею 21,1 кв.м., кімнати №4, площею 10,7 кв.м., кімнати №5, площею 14,3 кв.м., коридору №1, площею 6,4 кв.м., коридору №2, площею 7,8 кв.м., ванни №6, площею 3,8 кв.м., котельній №7, площею 5,3 кв.м., кухні №8, площею 14,2 кв.м. Зобов`язано ОП ЗМБТІ зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказаний відокремлений об`єкт нерухомості – кв. АДРЕСА_3 . Підставою для звернення до суду стала купівля ОСОБА_2 14/25 частин житлового будинку АДРЕСА_11 , яка означена на плані літ А-2, фактично визначена як квартира АДРЕСА_8 , що складається з 3 жилих кімнат, коридорів, кухні, ванної, прихожої та її руйнування внаслідок пожежі, у зв`язку із чим, як вказано у рішенні суду, позивач за згодою іншого співвласника шляхом перебудови та реконструкції збільшив розмір своєї долі. Вказана перебудова за змістом рішення зафіксована у техпаспорті. Рішення суду набрало законної сили 11.03.2008.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18191045 від 21.03.2008, квартира АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 22594882, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Право власності зареєстровано 21.03.2008, номер запису 21327 в книзі 143, підстава – рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2008 у справі 2-1124/08.
16 квітня 2014 здійснено державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості, номер запису 5429057 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12582935 від 22.04.2014, за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 344703223101, номер в РПВН 22594882). Загальна площа квартири – 83,1 кв.м., житлова площа – 44,4 кв.м. Підстава виникнення права власності – рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 2-1124/08 від 28.02.2008.
Відповідно до виписки з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів №183а/15 від 28.05.1992 «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 », вирішено оформити за ОСОБА_2 документи про право особистої власності на житловий будинок Б по АДРЕСА_1 , надано право спільного користування земельною ділянкою, площею 444 кв.м.
Згідно акту прийому індивідуального будинку від 28.05.1992, складеного комісією виконкому Шевченківського району, будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_2 , із гаражем, вважається прийнятим. Загальна площа 1-поверхового будинку становить 39,7 кв.м., житлова – 24,9 кв.м.
Рішенням виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів №219а/1 від 17.06.1992 «Про зміну ідеальних часток на будинок (домоволодіння)» за адресою: АДРЕСА_1 , співвласниці ОСОБА_15 встановлено ідеальну частку на домоволодіння – 11/25 частин, а ОСОБА_2 – 14/25.
Відповідно до свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння № НОМЕР_7 від 23.06.1992, виданим Міським житловим управлінням виконкому ЗМР народних депутатів, 14/25 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, яке в цілому складається з 2 житлових будинків. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів №219а/1 від 17.06.1992. Право власності на 14/25 частин вказаного домоволодіння зареєстровано 23.06.1992 в ЗМБТІ за ОСОБА_2 , запис до реєстрової книги за №89, р.№13605.
Згідно акту прийому індивідуального будинку від 23.06.2004, складеного міською комісією, затвердженого заступником голови Шевченківської районної адміністрації, буд. АДРЕСА_1 з сараєм, належні ОСОБА_2 , вважаються прийнятими. Загальна площа 2-поверхового будинку становить 71,1 кв.м., житлова – 50,7 кв.м., у будинку проведені каналізація та здійснено його газифікацію.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107158033 від 12.12.2017, відповідно до якого право власності на житловий будинок літ. Б-2, реєстраційний номер 1434745423101, крім того, мансарда літ.мс, ганок до Б-2, піддашок до Б-2, погріб до Б-2 літ. пг, житлова прибудова літ.Б1-2, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , 08.12.2017, запис №23875858 рішенням державного реєстратора Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха В.В. на підставі свідоцтва про право власності №286 від 23.06.1992, виданого Запорізьким місьжитлоуправлінням виконавчого комітету ЗМР, технічного паспорту від 13.10.2017, декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 141173401517, виданого 06.12.2017, на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 .
Інша частини вказаного домоволодіння згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємицею після смерті ОСОБА_15 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_16 , спадкове майно складається з 11/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 459 кв.м. (р.№4-3380 від 19.12.2003). Право приватної власності зареєстровано 12.01.2004 за ОСОБА_16 ОП ЗМБТІ (номер витягу 2532851 від 12.01.2004, номер запису 13605 в книзі 89).
Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16890797 від 03.12.2007, виданим КП «Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурно-планувальне технічно-інвентаризаційне бюро» підтверджено, що будинок АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 20948551, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Право власності зареєстровано 03.12.2007, підстава – договір купівлі-продажу, посвідчений за р.№2310 від 26.11.2007 приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Моргуновим О.В.
Пунктом 4 договору купівлі-продажу від 26.11.2007 визначено, що покупець підтверджує, що кошти, витрачені на придбання цього будинку, являються спільною власністю подружжя - ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_1 , яка дала згоду на придбання цього будинку, а тому, придбаний будинок буде їх спільною сумісною власністю. Цей факт за змістом договору підтверджується заявою ОСОБА_1 від 26.11.2007, яка нотаріально посвідчена.
Судом першої інстанції вірно встанволено, що автомобіль «CITROEN C5», сірого кольору, кузов НОМЕР_8 , 2006 р.в., об`єм двигуна 1997, д.р.н. НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 15.08.2006, відповідно до довідки №31/8-П-33 від 13.02.2018, виданої РЦС в Запорізькій області МВС України, придбаний у розстрочку (кредитор АППБ Аваль), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АРС 000720. Згідно з відміткою на вказаний транспортний засіб наявна заборона відчуження.
Згідно звіту про незалежну оцінку (дата оцінки 28.09.2017), здійсненого суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат №1019/16 від 16.12.2016, виданий Фондом державного майна України) ТОВ «Брок Сервіс плюс», що наданий ОСОБА_2 ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , становить на дату оцінки - 712 449,00 гривень, без ПДВ; ринкова вартість житлового будинку літ.А, із господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_5 , становить на дату оцінки - 121 696,00 гривень, без ПДВ; ринкова вартість нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , становить на дату оцінки - 523 972,00 гривень, без ПДВ.
Згідно зі звітом про оцінку майна №17017-7 від 17.10.2017, наданого ОСОБА_1 , здійсненого суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Наукова технічна компанія «Оцінка», ринкова вартість житлового будинку з відповідними будівлями і господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_5 , становить на дату оцінки (17.10.2017) 68 350,00 гривень.
Згідно довідки експерта Консультативно-автоекспертного бюро ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс» Шахова О.В. №12 від 04.10.2017, виданій ОСОБА_1 , середня ринкова вартість автомобіля «CITROEN C5», 2006 р.в., д.р.н. НОМЕР_2 , станом на дату видачі довідки складає 220 040,00 гривень.
Звітом за результатами оцінки автотоварознавчого дослідження №21 від 08.02.2019, здійсненої судовим експертом ОСОБА_17 , визначена ринкова вартість автомобіля «CITROEN C5», д.р.н. НОМЕР_2 , станом на 08.02.2019 року, яка складає 166 078,85 гривень.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони дійшли згоди про те, що автомобіль «CITROEN C5», д.р.н. НОМЕР_2 , об`єкти нерухомого майна: 1) нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 ; 2) квартира АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 ; АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , з господарськими будівлями та спорудами, що належить на праві власності ОСОБА_2 , - є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, та ВС від 05.09.2018 у справі № 522/24628/16-ц (пр. № 61-3920св18 ).
Судом першої інстанції вірно визначено, що спірні правовідносини регулюється нормами статей 69, 70, 71 СК України.
Встановлено, що стосовно визнання в цілому 2-поверхового житлового будинку, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., із прибудовою, що становлять 14/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_18 заперечує, оскільки вважає, що, власне, будинок, який був придбаний ним до шлюбу, але, згодом, протягом спільного подружнього життя перебудований (реконструйований), до складу спільного майна подружжя не входить, є його приватною особистою власністю відповідно до ч.1 ст. 57 СК України.
Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що наявними технічними паспортами на 14/25 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено, що дійсно за час перебування подружжя у шлюбі внаслідок здійснення набудови та зведення ще однієї прибудови спільне майно подружжя суттєво збільшено у вартості. 
Сторонами не заперечувалося, що будівництво здійснювалось за рахунок спільних коштів, в інтересах сім`ї, крім того, письмовими доказами підтверджено, що державна реєстрація перебудованого об`єкта нерухомості здійснена із дотриманням вимог чинного законодавства на час завершення будівництва, за наявності прийомки індивідуального будинку, із виготовленням технічного паспорта та внесенням відомостей про право власності до реєстру прав власності.
Разом з тим, наявними копіями технічних паспортів підтверджено, що суттєвою ознакою є, крім істотного збільшення вартості майна, як об`єкта, й зміна його якісних характеристик (побудування 2 поверху (літ. мс) будинку Б-2 та зведення прибудови Б1-2, проведення каналізації та газифікації), додатково заслуговує на увагу й та обставина, що суттєво збільшилась й площа будинку (у декілька разів).
З огляду на те, що первісний будинок вже не існує у дійсності, тому вартісна оцінка предмета спору, встановлення її співвідношення із первісною вартістю частини домоволодіння, зареєстрованої за ОСОБА_2 , неможлива, крім того, відповідних клопотань сторонами не заявлено.
Суттєве поліпшення об`єкту нерухомості внаслідок проведення подружжям робіт з реконструкції домоволодіння не заперечується сторонами, доля внеску (витрат) кожного з подружжя для їх здійснення протягом розгляду справи не оспорювалась.
Крім того, судом встановлено, що іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірним об`єктом не було, шлюбного договору не укладено, тому, виходячи з принципу рівності часток, частки позивача і відповідача в праві спільної сумісної власності у цьому майні є також рівними, а тому ідеальні частки кожного з подружжя становлять: 1/2 частка від 14/25 частин домоволодіння, тобто по 7/25 частин.
Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи час придбання нерухомості (нежитлового приміщення у буд. АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; житлового будинку АДРЕСА_5 , з господарськими будівлями та спорудами) та рухомого майна – автомобілю «CITROEN C5», д.р.н. НОМЕР_2 , протягом подружнього життя сторін, що мало місце в період з 11.09.1992 по 10.05.2018, режим цього майна (спільна власність), - частки сторін у справі у вказаному вище майні є рівними, тобто по 1/2 частині.
Разом з цим, в резолютивній частині рішення судом першої інстанції визначені належні не всі частки, що на праві власності належать позивачу та відповідачу, що унеможливлює оформити у встановленому законом порядку право власності на позивача та відповідача на належні їм частки.
Враховуючи положенням ч.1 ст. 62 СК України, беручи до уваги встановлений судом факт істотного збільшення у своїй вартості об`єкта нерухомості – 14/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненого за спільні кошти подружжя, судом зроблено правильний висновок про те, що всі вказані об`єкти належать до спільної сумісної власності подружжя, виходячи з норм ст. 60-62 СК України.
За приписами ч.1, 3, 4 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Положеннями ч. 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що кожен учасник спільної сумісної власності, має право вимагати лише виділення ідеальних часток. Формою власності в цьому випадку буде спільна часткова, що важливо для реєстрації права власності кожного з подружжя.
Обставин, передбачених ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України, ч.2, 3 ст. 70 СК України, що надали б змогу суду дійти висновку про наявність підстав для збільшення частки чоловіка чи дружини у праві спільної часткової власності, відступу від принципу рівності часток, не встановлено.
На спільне сумісне майно розповсюджуються вимоги ст. 68 СК України, якими врегульовано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не враховано висновок по проведенню додаткового товарознавчого дослідження спірного автомобіля, та неправомірно визначено частину розміру компенсації, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 83 039,43 грн. 
За приписами ч.1-4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
З огляду на те, що право власності на автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 , оцінка вартості транспортного засобу в часі пізніше та із оглядом автомобіля здійснена саме позивачем, судом вірно встановлено, що автомобіль перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , та зроблено висновок про залишення вказаного рухомого майна у його власності та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобілю «Citroen C5», кузов НОМЕР_1 , 2006 р.в., д/н НОМЕР_2 , що відповідає її 1/2 частці у спільному сумісному майні подружжя та, із врахуванням звіту за результатами оцінки автотоварознавчого дослідження №21 від 08.02.2019, складає 83 039,43 гривень.
Доводи ОСОБА_1 про пошкодження спірного транспортного засобу під час його експлуатації ОСОБА_2 в часі після проведення первісної оцінки, що стало підставою для зменшення його вартості, належними доказами не підтверджено.
Вирішуючи питання судових витрат суд першої інстанції обґрунтовано керувався положеннями статей 137, 141 ЦПК України та встановив, що ОСОБА_1 подано необхідні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26 510,00 гривень (копія договору про надання правової допомоги від 20.11.2017, докладний розрахунок, акт виконаних робіт №1/2017 від 15.10.2019 із квитанціями про сплату на загальну суму 3 160,00 гривень, акт виконаних робіт №2/2018 від 15.10.2019 із квитанціями про сплату на загальну суму 14 950,00 гривень, акт виконаних робіт №3/2019 від 15.10.2019 із квитанціями про сплату на загальну суму 8 400,00 гривень).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат на підготовку виступу адвоката у дебатах у сумі 1 550,00 гривень на користь ОСОБА_1 судом не встановлено, оскільки текст виступу викладений письмово, поданий разом із заявою про розгляд справи за відсутності сторони, відповідно, розмір цих витрат не обґрунтований, доцільність його підготовки не доведено.
З огляду на те, що зустрічні позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь іншої сторони у справі половини підтверджених витрат на професійну правничу допомогу, але, від суми, за вирахуванням 1 550,00 грн., сплачених ОСОБА_1 за підготовку виступу адвоката у судових дебатах ((26 510,00-1 550,00) / 2), тобто 12 480,00 грн.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині не визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на належні їм частки майна.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що витрати сторін, пов`язані з розглядом апеляційної скарги залишаються за кожною зі сторін без стягнення.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року у цій справі змінити в частині не визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на належні їм частки майна.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину нежитлового приміщення, р.№939810023101, загальною площею 39,4 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 ; 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_5 , р.№20948551, із господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., вулиця без назви, розташованого у с. Новосолоне Новомиколаївського району Запорізької області.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , р.№ НОМЕР_4 , що складається з: житлового будинку літ. Б-2, мансарди літ.мс, ганку до Б-2, піддашку до Б-2, погрібу до Б-2 літ. пг, житлової прибудови літ.Б1-2, загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 березня 2020 року.

Головуючий

Судді: