Постанова
іменем України 
12 березня 2020 року                                                                                                  
м. Київ
справа № 1-2/10
провадження № 51-7993 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                          ОСОБА_1 ,
суддів:                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,           
прокурора                                                             ОСОБА_5 ,
а також у режимі відеоконференції:
захисника                                                               ОСОБА_6 ,
засудженого                                                          ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, якою відмовлено у відкритті кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинам ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 94 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. Цей вирок переглянуто в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року залишено без змін.
Засуджений  ОСОБА_7 звернувся 18 жовтня 2017 року до Дніпровського апеляційного суду з заявою про перегляд зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції в порядку ст. 459 КПК України.
Суддя Дніпровського апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, ухвалою від 13 грудня 2018 року відмовив у відкритті провадження за вказаною заявою ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суть доводів скаржника зводиться до того, що апеляційний суд залишив поза увагою положення ч.1 ст. 459 КПК України, усупереч вимогам ст. 464 цього Кодексу замість розгляду поданої заяви за правилами глави 34 розглянув її в порядку глави 31 КПК України й ухвалив незаконне рішення про відмову у відкритті провадження, допустивши також неоднакове застосування норм процесуального права.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 просили задовольнити касаційну скаргу з викладених у ній підстав.
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що викладені в касаційній скарзі доводи засудженого є необґрунтованими, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів провадження, 18 жовтня 2017 року ОСОБА_7 звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд ухвали цього суду від 25 серпня 2011 року за нововиявленими обставинами. Водночас він порушив перед судом питання про поновлення строку на подачу такої заяви.
Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалою від 20 жовтня 2017 року, пославшись на те, що ОСОБА_7 подав заяву після закінчення тримісячного строку з моменту, коли він дізнався або міг дізнатися про нововиявлені обставини, тобто з пропуском встановленого у ч. 1 ст. 461 КПК України строку, і при цьому не порушив питання про його поновлення, повернув заяву на підставі ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК України.
Верховний Суд постановою від 30 жовтня 2018 року скасував зазначену ухвалу судді апеляційного суду через істотні порушення кримінального процесуального закону та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. У постанові було зазначено, що ОСОБА_7 , всупереч викладеним у оскарженому судовому рішенні висновкам,  звертався до апеляційного суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, проте в порушення приписів статей 117, 464 КПК України його клопотання не було вирішено.
Після надходження справи на новий розгляд суддя Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 13 грудня 2018 року відмовив у відкритті кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
При цьому, керуючись положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_7 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, яке не підлягає перегляду. Так, в ухвалі зазначено, що обставини, на які посилається ОСОБА_7 як на нововиявлені, зводяться до порушень на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, що виключає можливість відкриття провадження та розгляду поданої заяви судом апеляційної інстанції.
Однак такі висновки щодо підстав неможливості перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є неприйнятними.
Так, порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України, який не є тотожним процедурі апеляційного провадження, регламентованої главою 31 цього Кодексу. Відповідно до положень статей 459, 460 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Учасники судового провадження мають право подати відповідну заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції.
Згідно зі ст. 464 КПК України після надходження заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суддя має перевірити її відповідність вимогам ст. 462 КПК України і в разі недодержання законодавчих приписів, постановити ухвалу про залишення поданої заяви без руху, зазначивши про допущені недоліки й установивши строк, необхідний для їх усунення. 
Проте за змістом оскарженої ухвали, у ній суд на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, яка є процесуальною нормою, що застосовується при оскарженні певних судових рішень суду першої інстанції в апеляційному порядку, вдався до перевірки наявності юридичного критерію для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Навівши в аспекті ст. 459 КПК України недоліки поданої заяви, що зводяться до недотримання заявником п. 5 ч. 2 ст. 462 КПК України, суддя дав оцінку обставинам, які ОСОБА_7 вважає нововиявленими, тобто передчасно вирішив ті питання, які повинні вирішуватися під час судового розгляду після відкриття провадження за нововиявленими обставинами. Отже, жодним чином не спростувавши аргументи заявника, суддя відмовив у відкритті провадження зазначивши, що рішення апеляційного суду не підлягає перегляду, що суперечить положенням статей 459, 460 КПК України.
Слід зауважити і на тому, що в ухвалі містяться протиріччя щодо наслідків розгляду заяви ОСОБА_7 , оскільки всупереч змісту постановленого рішення суддя у мотивувальній частині зазначив, серед іншого, про необхідність повернення заяви особі, яка її подала. Такі суперечності при прийнятті судового рішення є недопустимими, оскільки можуть тягнути за собою різні правові наслідки.
Отже, при вирішенні питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами суддя апеляційного суду не застосував передбачену законом процедуру та дійшов помилкового висновку про те, що заяву подано на судове рішення, яке не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, а тому з огляду на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону таке рішення не може бути визнане законним і обґрунтованим.
Аналогічний підхід щодо застосування норм права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у провадженні      № 51-1327км18.
Крім того, вищевикладені обставини також свідчать про порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки суд апеляційної інстанції при новому розгляді проігнорував вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 жовтня 2018 року.
Допущені істотні порушення кримінального процесуального закону відповідно до п. 1 ч.1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали судді апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду цей суд має врахувати зазначене, здійснити провадження у відповідності до вимог чинного законодавства й ухвалити рішення з додержанням ст. 370 КПК України.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_8                                             ОСОБА_2                                        ОСОБА_3