Постанова
Іменем України
 
02 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/16565/16-ц
провадження № 61-38960св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Бюті Лайн»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Катющенко В. П.  від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Болотова Є. В., Кирилюк Г. М., від 22 травня                2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заяви
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору від 10 січня 2015 року, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Бюті Лайн», недійсним.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 22 травня                2018 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, оскільки позивач та її представник, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно не з`явились в судове засідання без поважних причин. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,                      ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно застосував положення статей 223 та 257 ЦПК України і залишив позов без розгляду. Суд першої інстанції не повідомив представника позивача про розгляд справи, призначений  на 22 листопада 2017 року, та не врахував клопотання позивача про відкладення розгляду справи. 11 січня 2017 року представник позивача за допомогою засобів поштового зв'язку подав до суду клопотання про призначення у справі експертизи, в якому просив розглядати це клопотання за відсутності позивача та її представника, а тому висновок суду про те, що від сторони позивача не надходило заяв про розгляд справи за її                відсутності - безпідставний. Суди порушили право позивача на судовий захист.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 липня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди установили, що належним чином повідомлений позивач та її представник довіреністю ОСОБА_2. повторно не з'явились у судове засідання, призначене  на 15 січня 2018 року.
 
Про судові засідання, призначені на 22 листопада 2017 року та 15 січня                 2018 року, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 163, 173). Представник позивача ОСОБА_2 повідомлена судом про розгляд справи, призначений на 15 січня 2018 року, за допомогою sms-повідомлення (а.с. 176).
 
Заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.
 
15 листопада 2017 року позивач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому повідомила про свою тимчасову непрацездатність, не надавши при цьому доказів на підтвердження вказаного.
 
Про причини неявки у судове засідання, призначене на 15 січня 2018 року, позивач суд не повідомляла.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
 
Згідно пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
 
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
 
Враховуючи викладене, суди, встановивши те, що позивач та її представник, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в суді першої інстанції, не з'явилась у судові засідання, призначені на 22 листопада 2017 року та 15 січня 2018 року, і не надіслала заяви до суду про розгляд справи за їх відсутністю, дійшли обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду, правильно застосувавши положення статей 223, 257 ЦПК України. Разом з тим, законних підстав, передбачених частиною другою статті 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи суд першої інстанції не мав і обґрунтовано констатував відсутність у позивача зацікавленості у розгляді цієї справи внаслідок повторної неявки у судове засідання.
 
При цьому суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції на предмет порушення судом норм процесуального права, надав належну правову оцінку заяві позивача про призначення у справі експертизи, в якій вона просила здійснювати розгляд цього клопотання за її відсутності, вказавши, що цим клопотанням позивач повідомила суд про можливість розгляду за її відсутності саме питання про призначення експертизи, а не справи в цілому. 
 
Колегія суддів вважає, що право ОСОБА_1 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, тому доводи касаційної скарги про порушення права позивача на судовий захист є безпідставними.
 
За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2018 року- без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара