Ухвала
 
23 березня 2020 року                                                                                        
м. Київ
 
справа № 2-2602/11
провадження № 61-3881ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова, у складі судді Семіряд І. В.,
від 20 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Бурлака І. В., 
від 05 лютого 2020 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року заяву публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (після зміни назви - публічне акціонерне товариство «МТБ Банк») про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа задоволено. Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі №2-2602/11 відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 червня 2011 року. Поновлено строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Справа розглядалась судами неодноразового.
Постановою Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів змінено, видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі № 2-2602/11, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова відповідно до рішення 
від 26 червня 2011 року щодо боржника ОСОБА_1 
28 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа відмовити.
Стверджувала, що оригінали виконавчих документів у справі 
№ 2-2602/2011 не втрачені, а існують та знаходяться в архіві арбітражного  керуючого ОСОБА_3., а тому видача дублікатів цих виконавчих документів є порушенням вимог діючого законодавства. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини першої статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до пункту 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) після її апеляційного перегляду, не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Водночас у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 20 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 05 лютого 2020 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів необхідно відмовити з таких підстав.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень в частині задоволення вимог про видачу дублікатів виконавчих листів вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржених судових рішень.
Апеляційним судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2011 року стягнуто солідарно із 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00015/FКН від 09 червня 
2008 року в сумі 2 203 417,59 грн та судові витрати зі сплати судового збору та витрати на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 1 700 грн і 120 грн.
На виконання вказаного рішення Дзержинським районним судом м. Харкова 16 листопада 2011 року були видані виконавчі листи 
№ 2-2602/11, які були пред`явлені для примусового виконання до Дзержинського ВДВС ХМУЮ ГУЮ у Харківській області.
Постановою старшого державного виконавця Дзержинського 
ВДВС ХМУЮ ГУЮ у Харківській області від 17 грудня 2012 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню вказаних виконавчих листів у зв`язку з визнанням ОСОБА_1 банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури. 
В постанові державного виконавця зазначено, що виконавчий документ підлягає направленню ліквідатору боржника арбітражному керуючому ОСОБА_3 
26 листопада 2015 року ПАТ «Марфін банк» звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Факт отримання виконавчих листів арбітражним керуючим 
ОСОБА_3. підтверджено матеріалами справи
Підприємницька діяльність ОСОБА_1 . припинена 07 квітня 2015 року.
ПАТ «МТБ Банк» неодноразово звертався до арбітражного керуючого ОСОБА_3. із заявами для з`ясування того, чи перебуває у неї оригінал виконавчого листа № 2-2602/11, виданого 16 листопада 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова, та для повернення вказаного виконавчого листа.
Між тим, наказом Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року № 2016/5 свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 227 від 20 лютого 2013 року, видане ОСОБА_3 , анульовано.
На запити ПАТ «МТБ Банк» та суду першої інстанції ОСОБА_3 стосовно повернення виконавчого листа відповіді не надала.
Із відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 28 січня 2020 року № 1189/842/16/20/07 на запит 
ПАТ «МТБ Банк» встановлено, що на цей час архів Головного територіального управління юстиції у Харківській області до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не передано, у зв`язку з чим надати інформацію про те, чи є на зберіганні в архіві Головного територіального управління юстиції у Харківській області оригінали виконавчих листів, немає можливості.
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що банк вчинив розумні та достатні дії для отримання від арбітражного керуючого та архівних установ виконавчого листа № 2-2602/11, виданого 16 листопада 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова, між тим, позитивного результату такі дії не мали.
При цьому апеляційний суд врахував висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2019 року в цій же справі, якою було скасовано попередню постанову апеляційного суду від 15 травня 2019 року про відмову у видачі дублікатів виконавчих листів за заявою банку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення також передбачено частиною першою статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відповідності до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Задовольняючи заяву ПАТ «МТБ Банк» частині видачі дублікатів виконавчих листів, апеляційний суд, на підставі наданих доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчих листів, оскільки оригінал виконавчих листів по цивільній справі № 2-2602/11, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова відповідно до рішення від 26 червня 2011 року щодо боржника ОСОБА_1 втрачено, а доказів належного повного виконання рішення суду не надано.
Посилання в касаційній скарзі на відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують втрату оригіналів виконавчих листів, не спростовують висновків апеляційного суду про наявність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа. 
Заява банку про видачу дублікату виконавчого листа щодо ОСОБА_1 знаходиться на розгляді в судах із листопада 2015 року, при цьому апеляційний суд встановив, що оригінал виконавчого листа відсутній, як у самого стягувача, так і на виконанні в органах державної виконавчої служби.
Доводи касаційної скарги про те, що за рахунок майна   ОСОБА_1 вже частково виконане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 26 червня 2011 року, не свідчать про необґрунтованість оскаржених судових рішень, оскільки обставини часткового виконання боржником судового рішення підлягають встановленню та врахуванню під час виконавчого провадження. 
Наведені у касаційній скарзі доводи загалом зводяться до незгоди із висновками судів щодо встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів. Натомість в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження судових рішень про видачу дублікатів виконавчих листів необхідно відмовити, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання про видачу дублікатів виконавчих листів є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               В. В. Шипович
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта