ПОСТАНОВА
Іменем України

22 квітня 2020 року 
Київ
справа №820/611/17
адміністративне провадження №К/9901/17729/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) –           Данилевич Н.А.,
суддів –                                                         Смоковича М.І., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу  ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року (головуючий суддя – Тітов О.М.)
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (головуючий суддя – П`янова Я.В., судді – Чалий І.С., Зеленський В.В.) 
у справі № 820/611/17
за позовом  ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ),
про зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
В лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач, скаржник, Війська частина), в якому просив:
визнати незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку з доходів фізичних осіб у сумі 5280,23 грн. з грошової компенсації за недоотримане речове майно за час проходження служби в сумі 29334, 59 грн., нарахованої ОСОБА_1 на підставі наказу Харківського прикордонного загону від 18.10.2016р. №380-ос.;
стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) недоплачену суму грошової компенсації за недоотримане майно за час проходження служби в сумі 5280 грн. 23 коп.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій  
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за недоотримане речове майно за час проходження служби нарахованої ОСОБА_1 на підставі наказу № 380-ос від 18.10.2016 р. в сумі 5280,23 грн.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 і Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за недоотримане речове майно за час проходження служби нарахованої ОСОБА_1 на підставі наказу № 380-ос від 18.10.2016 р. в сумі 5280,23 грн. (п`ять тисяч двісті вісімдесят) грн.23 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) судові витрати в загальному розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят ) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ 14321742). 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що належна військовослужбовцям, звільненим з військової служби в запас з правом носіння військової форми одягу, компенсація повинна бути виплачена на день їх виключення із списків особового складу, а грошова компенсація замість належного речового майна, виплачена військовослужбовцям, всупереч пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президент України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, після їх звільнення зі служби, не може бути оподаткована. Посилання відповідача на те, що позивач не має права на грошову компенсацію, оскільки звернувся із заявою вже після звільнення з військової служби, судами не було взято до уваги, так як відповідач самостійно здійснив виплату грошової компенсації, а спір стосується утримання з цієї суми податку з доходів фізичних осіб. Крім того, суди вирішили за необхідне вийти за рамки позовних вимог задля повного захисту прав та інтересів позивача, а саме: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за недоотримане речове майно за час проходження служби нарахованої ОСОБА_1 на підставі наказу № 380-ос від 18.10.2016 р. в сумі 5280,23 грн. та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за недоотримане речове майно за час проходження служби нарахованої ОСОБА_1 на підставі наказу № 380-ос від 18.10.2016 р. в сумі 5280,23 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
30 жовтня 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, в якій скаржник просить скасувати зазначені рішення судів та в задоволенні позову відмовити повністю. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) вказує на те, що, оскільки після звільнення у запас або у відставку фізична особа – платник податку не виконує обов`язків військової служби, дохід у вигляді грошової компенсації за неотримане речове майно включається до складу загального місячного оподатковуваного доходу платника податку, згідно пп.164.2.20 п.164.2 статті 164 Податкового кодексу України, як інші доходи та оподатковується на загальних підставах. Скаржник також зауважив те, що, враховуючи непередбачуваність чинними законодавством жодних пільг щодо звільнення від сплати військового збору для позивача, то і відрахування з суми отриманого доходу у вигляді грошової компенсації за неотримане речове майно військового збору також відповідає чинному законодавству. Крім того, відповідач, посилаючись на практику Верховного Суду України у справі № 21-38а13, вказав на відсутність права позивача на отримання даної грошової компенсації, оскільки звернення ОСОБА_1 відбулося через 3 місяці після звільнення та виключення зі списків. Скаржник зауважує і на безпідставність стягнення з нього судового збору за результатами судового розгляду, позаяк позивач звільнений від сплати судового збору. Також відповідач вказує на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду та помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування у даних спірних правовідносинах шестимісячного строку звернення до суду із позовною заявою.
Позивачем відзиву чи заперечення на вказану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.  
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 листопада 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2020 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )  прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

04.05.2016 наказом №372-ОС голови Державної прикордонної служби України звільнено з військової служби полковника ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.05.2016 №230-ОС виключено із списків особового складу регіонального управляння та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 .
11.08.2016 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з проханням виплатити йому суму належної грошової компенсації.
Наказом начальника Харківського прикордонного загону від 18.10.2016 №380-ОС “Про виплату грошової компенсації” виплачено грошову компенсацію ОСОБА_1 у сумі 29334,59 грн.
З вказаної грошової компенсації було утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 5280,23 грн.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМУ від 16.03.2016р. №178 (далі – Порядок № 178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом).
Пунктами 2-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44, передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, МНС, податкової міліції. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президент України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: <…> г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; <…>.
За пунктом 168.5. статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд, з аналізу приписів вищенаведених норм законодавства, зазначає, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки і приписами Закону № 2011-XII, і Порядку № 178, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.
Суд зауважує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Відтак, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Вказана правова позиція відображена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №803/756/17.
Таким чином доводи скаржника про відсутність права позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно у зв`язку із його зверненням про дану виплату після звільнення є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам матеріального права. Суд також підтримує висновки судів щодо наявності права позивача на вказану компенсацію з огляду і на те, що відповідач самостійно свідомо здійснив виплату грошової компенсації без примусового зобов`язання в судовому порядку.
Суд вважає такими, що заслуговують на увагу висновки судів попередніх інстанцій про те, що у даних правовідносинах, спір стосується не права позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а утримання з цієї суми компенсації податку з доходів фізичних осіб, та, як наслідок, недоотримання коштів у сумі 5280,23 грн.
Суд зауважує, що, утримавши з належних позивачу до виплати сум грошової компенсації за неотримане речове майно податок з доходів фізичних осіб, відповідач фактично позбавив його частини цієї грошової компенсації, що не узгоджується з підходом законодавця до оподаткування доходів військовослужбовців (пункт 168.5. статті 168 Податкового кодексу України). 
Доводи скаржника щодо необхідності оподаткування вказаної грошової компенсації як інших доходів, що включаються до складу загального місячного оподатковуваного доходу платника податку, згідно пп.164.2.20 п.164.2 статті 164 Податкового кодексу України, Суд вважає помилковими, оскільки грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою) і, за своєю правовою природою, не може вважатися оподатковуваним місячним/річним доходом такої особи. 
Аналогічна правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладена у постанові від 19.02.2020 у справі №802/1677/16-а.
Щодо доводів скаржника про відсутність законодавчих підстав для відшкодування позивачу стягнень у вигляді військового збору із виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно, то Суд зауважує, що вимога про відшкодування даних стягнень не заявлялась позивачем та, відповідно, не є предметом спірних правовідносин.
Доводи відповідача щодо відсутності підстав стягнення з нього судового збору, за результатами судового розгляду, Суд вважає необґрунтованими, оскільки, зважаючи на фактичну сплату позивачем судового збору при зверненні до суду першої інстанції, вказане спростовується приписами частини 1 статті 94 КАС України (в редакції на час постановлення рішення судом першої інстанції), згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Стосовно доводів скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, то Суд вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції щодо вказаного питання та, водночас, відхиляє доводи скаржника, оскільки згідно правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, від 04.07.2019 у справі 821/2/18, які стосуються аналогічних спірних правовідносин, достатнім строком для реалізації позивачем права звернення до суду за захистом порушеного права є загальний шестимісячний строк.
Посилання скаржника щодо протиправного незастосування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постановах від 19 березня 2013 року у справі № 21-38а13, від 31 березня 2015 року у справі № 21-79а15, від 18 червня 2013 року у справі № 21-191а13, Суд відхиляє як такі, що не відповідають фактичному змісту спірних правовідносин.
Суд зауважує, що висновки Верховного Суду України у зазначених постановах висновувані за іншого правового регулювання, адже ним у вказаних рішеннях оцінювалася правильність застосування судами положень статті 9-1 Закону № 2011-XII у редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб».
Скаржником не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин стаття 9-1 Закону № 2011-XII діяла зі змінами, унесеними Законом України від 01 липня 2015 року № 567-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців».
Окрім того, Суд зауважує, що дані правові висновки Верховного Суду України сформовані щодо спірних правовідносин на час дії Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 (далі – Положення № 1444).
Суд зазначає, що Положення № 1444 втратило чинність 04.03.2016.
Водночас, спеціальним правовим актом, що визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, станом на час виникнення спірних правовідносин у справі №820/611/17 є Порядок № 178,  який набрав чинності 22.03.2016.
Відтак, зважаючи на відмінність правових актів, що лягли в основу вищенаведених висновків Верховного Суду України, від правових актів, що регулюють спірні правовідносини, Суд вважає правомірним незастосування даних правових висновків у рішеннях судів попередніх інстанцій.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначені в касаційній скарзі доводи ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) безпідставними та правомірно спростованими судами першої та апеляційної інстанцій, а висновки судів - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, п.1 ч.1.ст.349, ст.350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                     М. І. Смокович 
Н. В. Шевцова