Справа № 133/73/18
Провадження № 22-ц/801/643/2020
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року	Справа № 133/73/18	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.
секретар: Кузьменко Б.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 133/73/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну місця проживання малолітньої дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сєчка В.Л., дата складання повного тексту рішення - 23.01.2020 року, - 

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом про відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала. 
18 червня 2018 року, позивачка подала уточнену позовну заяву та просила суд негайно відібрати малолітнього сина - ОСОБА_3 у особи, яка його незаконно утримує - відповідача ОСОБА_2 , і передати його їй. Крім того, вона просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15 000 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2094 грн. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині відібрання сина, ОСОБА_3 та повернення його їй .
Позовні вимоги, мотивовані тим, що з 09.09.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016 року, яке набрало законної сили 06.09.2016 року, шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. 
Цим рішенням малолітнього сина - ОСОБА_3  залишено проживати з матір`ю -  ОСОБА_1 та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. 
На підставі зазначеного рішення суду, відділ опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької області за заявою ОСОБА_2 встановив регламент його побачень з сином, ОСОБА_3 . Даний регламент, з часу вступу рішення у законну силу, виконувався ОСОБА_2 з незначними порушеннями, пов`язаними з самоуправним забиранням дитини поза визначеним регламентом.
Далі позивачка зазначає, що 16.12.2017 року  ОСОБА_2 , не пояснюючи своїх дій, без  будь якого  попередження про свої наміри, викрав зі школи їхнього сина та до теперішнього часу безпідставно утримує  у своїй квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Вказує, що дитина тривалий час знаходиться без догляду, так як відповідач працює повний робочий день. Крім того,   відповідач   говорить дитині неправду про неї, як матір;  не водить сина до школи; незаконно позбавив його   вільного спілкування з нею, його бабусею та рідною  сестрою; психологічно накручує дитину проти матері; силоміць нав`язує йому бажання жити з батьком; приваблює його подарунками; змушує брехати стосовно того, що вона  та бабуся його б`ють; залякує сина,   при тому, що дитині виповнилось лише сім років та він повинен бути з матір`ю, як це вирішив суд своїм рішенням від 17.08.2016 року.
У зв`язку з відсутністю уваги до дитини та безвідповідальною поведінкою з боку ОСОБА_2 , їхній син без поважних причин почав пропускати заняття в школі. 
В обґрунтування моральної шкоди вказала те, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивачки, втрати нею нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації її життя.
Матеріальна шкода  полягає у тому, що у зв`язку з  необхідністю захисту своїх прав позивачка консультувалась у юристів, здійснювала переписку з ціллю отримання неналежної поведінки відповідача, понесла витрати на правову допомогу, написання позовної заяви та інших документів; представлення  її  інтересів у суді ; зверталась до правоохоронних органів з заявою про викрадення дитини.
20 лютого 2018 року, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з визначенням місця проживання дитини з ним, батьком дитини, у належному ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .
 Свої вимоги мотивував тим, що   він проживав з позивачкою за первісним позовом та дитиною однією сім`єю до вересня 2014 року у власному будинку. В 2015 році ОСОБА_2 з сином переїхала проживати від нього до матері. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016, шлюб, між ним  та  ОСОБА_1  було розірвано, малолітнього сина залишено  проживати з матір`ю -  ОСОБА_1 . Відмовлено в задоволенні його позовних вимог  про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.
З грудня 2015 року і до вересня 2017 року він фактично не бачився з сином, оскільки позивачка перешкоджала їх зустрічам. 
11.12.2017 року донька позивачки передала сина йому і з того часу останній почав проживати в нього. Він бачив на тілі дитини синці та гематоми, дитина скаржилась, що над нею мати, баба та сестра вчиняли психологічне та фізичне насильство. 
Ще зазначає, що він, як батько, вимушений був вжити заходів для захисту сина від насильства з боку його матері та членів її родини. На даний час син проживає в нього.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2018 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 . 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 по первісному позову задоволено частково. Вирішено: відібрати малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. за сплату судового збору; в решті позовних вимог відмовити.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну місця проживання малолітньої дитини, то у його задоволенні відмовлено у зв`язку з недоведеністю.
Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку в частині зустрічного позову ОСОБА_2 . 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, в порушення вимоги ст. 193 ЦПК України, неправомірно було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про зміну місця проживання малолітньої дитини. Обгрунтовує свою позицію тим, що у грудні 2015 року вона зверталась у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею. На той час ОСОБА_2 також звертався у суд із зустрічним позовом до неї про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, який був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. 17.08.2016 року Козятинський міськрайонний суд Вінницької області за результатом розгляду даної справи вирішив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; після розірвання шлюбу залишити малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати з матір`ю - ОСОБА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком було відмовлено. У подальшому зазначене судове рішення ОСОБА_2 не оскаржувалось, у зв`язку з чим рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016 року вступило у законну силу. 
З огляду на зазначене, скаржник вважає, що ОСОБА_2 втратив право на звернення до суду з позовом до неї про зміну місця проживання неповнолітньої дитини, а тому, вона просить, в силу норми ст. 377 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в цій частині закрити провадження у справі.
ОСОБА_2 також оскаржив рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2020 року в апеляційному порядку як незаконне; таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; за неповно з`ясованих обставин, що мали значення по справі; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Ще вказав, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи.
В обгрунтування зазначеного скаржник вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта від 29.01.2019 року №5557\18-21; не оцінив покази малолітнього ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні, про бажання дитини проживати з батьком; не прийняв до уваги показання експерта ОСОБА_4 та шкільного психолога ОСОБА_5 ; судом першої інстанції безпідставно застосовано до виниклих правовідносин норму ст. 162 СК України, оскільки батько дитини самочинно не змінював місце проживання сина ОСОБА_6 і не викрадав його. 
Вказує, що з грудня 2017 року ОСОБА_7 за власним бажанням проживає разом з батьком у його трикімнатній квартирі та знаходиться на повному його утриманні, дитина забезпечена всім необхідним та сам не бажає повертатись жити до матері. Враховуючи зазначені обставини та виходячи виключно з інтересів самої дитини, просить суд скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2020 року і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. 
Відзиви на апеляційні скарги не надходили. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що і апеляційну скаргу ОСОБА_1 , і апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам.
Так, в ході розгляду даної справи, встановлені наступні обставини.
Сторони у справі, як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції підтримали свої позовні вимоги, з підстав, викладених у їхніх позовних заявах. При цьому, кожен з них не визнавав вимог протилежної сторони. Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 - адвокат Голуб Н. Є. у судовому засіданні Вінницького апеляційного суду повністю дотрималася позицію ОСОБА_2 .
У суді першої інстанції представник третьої особи - Служби у справах дітей Козятинської міської ради Вінницької області вказав на необхідність досягнення згоди між батьками для вирішення наявного конфлікту. У судове засідання Вінницького апеляційного суду представник третьої особи не з`явився без поважних причин; надана заява про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Козятинської міської ради.
З 09.09.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_7 , який на час розгляду справи у суді проживає з батьком. 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 09 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 96, між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , розірвано. Малолітнього сина - ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з її батьком - відмовлено у повному обсязі (а.с. 5, 6-9). 
З огляду на вказане судове рішення, малолітній ОСОБА_7 , після розірвання шлюбу між батьками, продовжував проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням №357 від 21.09.2016 року виконавчого комітету Козятинської міської ради «Про встановлення регламенту побачень ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », встановлено регламент побачень ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 ( а.с.36) .
З 12.12.2017 року малолітній ОСОБА_3 почав проживати з батьком на підставі заяви, яку ОСОБА_2 12.12.2017 року надав директору школи №2 про те, що на час вирішення спору з його колишньою дружиною, за бажанням сина, забирає його проживати до себе (а.с.38).
Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , які є родичами відповідача-позивача ОСОБА_2 , вказали на те, що дитина проживає з батьком протягом двох років; повертатися до матері не хоче; він доглянутий; охайний; після школи знаходиться з ОСОБА_2 - сестрою відповідача-позивача.
Свідок ОСОБА_5 - практичний психолог КНЗ «Козятинська загальноосвітня школа I-III ступенів №2» пояснювала в суді першої інстанції, що неповнолітній ОСОБА_3 , на початку навчання у першому класі мав підвищену тривожність через те, що батьки не могли знайти спільної мови у його вихованні та місці проживання. Коли дитина стала проживати з батьком, конфліктних ситуацій не спостерігалось. У хлопчика зменшилась тривожність, він став життєрадісним та має друзів. Ще вона пояснила, що мама приходить до школи та цікавиться успішністю сина.
Опитаний у тому ж суді першої інстанції малолітній ОСОБА_3 пояснив, що він проживає з батьком через те, що мама його била та не відпускала до батька. У нього були синяки та ОСОБА_10 на голові. Хоче проживати з батьком, там йому хорошо, ніхто не б`є, добре відносяться; є своя кімната; комп`ютор, планшет, телефон. Ще зазначив, що від батька знає, що мама краде у того аліменти.
Після опитування малолітнього ОСОБА_6 , присутня при цьому ОСОБА_4 - експерт, яка проводила судово-психологічну експертизу у даній справі і надала висновок № 5557/18-21 від 29.01.2019 року, вказала, що вона вбачає у поведінці дитини великий вплив батька на виховання дитини, авторитет батька, про що свідчать не дитячі фрази у висловлюваннях ОСОБА_6 . Це говорить про інформаційний вплив дорослої людини на дитину.
Щодо ймовірності проживання дитини з матір`ю, вказала , що дитина перебуває в такій віковій категорії, коли потрібний і батьківський, і материнський вплив, тому що проходження початкової школи для дитини є травматичним періодом . 
Дитина на обстеженні сказала, що йому комфортніше проживати з батьком, але маму він теж любить, що визначено за методикою спостереження. Дитина потребує материнської уваги, любові і йому неприємні ситуації, які склались між батьками. Хоча дитина хоче проживати з батьком, але контакт з мамою не можна йому забороняти.
Щодо агресії дитини, яка виникла по відношенню до матері то, на її думку, на поведінку дитини впливають дорослі. В дитини є образа на матір. Дитина проживає дану ситуацію разом з батьками.
Щодо авторитету батька вказала, що батько, як чоловік, вкладає в сина архетип чоловіка, але дитині потрібно давати свободу висловлювати свою думку, дитина боїться розчарувати батька. 
Щодо зміни місця проживання зазначила, що будь яка зміна місця проживання для дитини буде травматична, не комфортна, оскільки період проходження початкової школи для дитини буде не зовсім сприятливий. Для дитини будь які конфліктні ситуації між батьками є конфліктними .
Щодо шляхів вирішення даної ситуації вказала, що потрібно припинити ворожнечу між батьками, спілкуватись з дитиною, дозволити контакт дитини з обома батьками.
В судовому засіданні оглянуто відеозапис, наданий ОСОБА_2 , в якому зафільмовано звернення малолітнього ОСОБА_11 до матері, запис знімав батько- ОСОБА_2 . 
З цього відеозапису на а/с 45 т.1 слідує, що малолітній ОСОБА_11 звертається до матері і просить її не судитись з ним та батьком, залишити їх у спокої, батько - добро, а вона (мати) - зло і він не хоче жити з нею, вона заставляє його брехати, він їй не вірить, вона сама тільки бреше; боїться правди; просить віддати документи в першу школу; каже, що не буде жити з нею; запитує у матері, чому не бере слухавки та робить висновки, що мама з «дядями» від яких вимагає гроші. На кожному відеозаписі малолітній каже, що батька нічого йому не говорив, що потрібно казати .
Висновком експерта від 29.01.2019 №5557/18-21 щодо спроможності малолітньої дитини ОСОБА_3 з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього, виявляти прихильність до когось з батьків встановлено, що ОСОБА_7 , - з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічпих особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища виявляє себе як абсолютно адаптивним (відповідно його вікових норм) та емоційно-зрілим для того, щоб надавати оцінку відношенню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до когось з батьків; 
щодо доцільності в інтересах дитини- ОСОБА_3 , зменшення контактів з матір`ю (або змінами проживання дитини), з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку встановлено, що зменшення контактів з матір`ю (або змінами місця проживання дитини), з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  не буде доцільним, оскільки саме у цей період для дитини батьки - єдиний базовий фундамент, на який вона може опиратися протягом свого життя; дитина проходить складний адаптаційний період початкової школи; саме у 6 - 7 років формуються мозкові механізми, що дозволяють дитині бути успішною у навчанні, а на їх формування впливає взаємодія дитини як з мамою, так і з татом. У цьому віці утверджуються базові емоції дитини, формується довіра до оточуючих, здатність до будування довірливих контактів у соціумі, налагодження дружніх контактів, створення сім`ї. Одностороннє спілкування (лише з батьком, чи лише з матір`ю) спричинятиме розвиток емоційної кризи у дитини та не здатність жити повноцінно. Тим більше, що за результатами психологічного обстежння ОСОБА_7 виявив бажання контактувати зі своєю мамою ОСОБА_1 ;
щодо впливу на психологічний стан дитини її батька/матері встановлено , що ситуація, що склалася між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є психотравмуючою для їх малолітньої дитини - ОСОБА_3 . У дитини амбівалентний стан -одного боку - любов і потреба в обох з батьків, а з іншого- непереборний страх і невпевненість у кожному з них. Дитина підсвідомо протестує проти ситуації, в якій опинився. І батько, і мати є важливими для нього, але не у стані конфлікту, в якому вони зараз перебувають. Тому, і батько - ОСОБА_2 , і мати ОСОБА_12 безумовно матимуть позитивний вплив на розвиток та формування психологічного здоров`я ОСОБА_3 . Найважливіше для дитини у цьому віці - це любов та підтримка її збоку обох батьків. І, кожний з батьків може дати своїй дитині любов, ніжність розуміння і підтримку. Але тільки - не у стані конфлікту; 
щодо думки дитини з ким з батьків вона бажає проживати встановлено , що за даними проведеної психологічної експертизи, дитина - ОСОБА_3 виявляє бажання проживати з батьком ОСОБА_2 , проте не заявляє про свою відмову від зустрічей та контакту із мамою ОСОБА_1 , виявляє потребу у спілкуванні з нею;
щодо характеристики індивідуально- психологічних властивостей особистості батька/матері - ОСОБА_3 встановлено, що індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_2 визначаються як такі, що сприяють створенню належної соціальної ситуації для всебічного розвитку його сина ОСОБА_3 . Виховна поведінка ОСОБА_2 , у цілому, є такою, що здатна забезпечити належні умови психічного розвитку його неповнолітнього ОСОБА_6 .
Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_1 визначаються як такі, що сприяють створенню належної соціальної ситуації для всебічного розвитку її сина ОСОБА_3 . Виховна поведінка ОСОБА_13 , у цілому, є такою, що здатна забезпечити належні умови психічного розвитку її неповнолітнього ОСОБА_6 ;
щодо психологічного впливу який виявляє (може виявляти ) поведінка батька/матері на психічний стан і розвиток малолітньої дитини - ОСОБА_3 встановлено, що за даними психологічного обстеження батько малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_1 виявили риси особистості, індивідуально-психологічні особливості та стереотипи соціальної поведінки, які є прийнятними задля того щоб здійснювали позитивний психологічний вилив на психічний стан та розвиток їх малолітньої дитини - ОСОБА_3 ; 
щодо впливу, а якщо «так», то яким чином, зміна умов проживання виховання та оточення малолітньої дитини - ОСОБА_3 , 2011 року народження, на її психологічний стан у випадку передачі дитини від матері до батька встановлено , що оскільки дитина останніх більше року проживає з батьком, і, за словами самої дитини, він почуває там себе комфортно та захищено, зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у випадку передачі дитини від матері (до батька на її психологічний стан не матиме особливого психотравмуючого впливу. Проте, вік, у якому перебуває ОСОБА_7 є сенситивним періодом для розвитку моральних якостей та цінностей дитини, тому категорично не можна обмежувати взаємодію дитини з мамою ОСОБА_1 , а навпаки, потрібно створювати усі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, де він буде мати можливість контактувати і з батьком, і зі своєю мамою . (т.1 а/с153-163).
За вказаних обставин, суд першої інстанції керувався нормами ст. 9 Конвенції з прав дитини; ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»; Рішенням Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України,»; ст. ст. 7, 141, 162, 163, 171 СК України; ст.ст.23, 1167, 1166 ЦК України; нормами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст. ст. 81,259,263-265 ЦПК України, що відповідає встановленим правовідносинам, як за первісним так і за зустрічним позовами.
Так, відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
   Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 
Статтею 18 Конвенції встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
При цьому, принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. 
Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.
За встановлених обставин, що Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016 року, яке набрало законної сили 06.09.2016 року, малолітнього сина  сторін - ОСОБА_3  залишено проживати з матір`ю -  ОСОБА_1 ; що до ІНФОРМАЦІЯ_4 дитина проживала з матір`ю - ОСОБА_1 , а  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , написавши на ім`я директора ЗОШ №2 Заяву про те, що він забирає дитину до себе, залишив малолітнього сина проживати з ним за адресою:  АДРЕСА_1 ., суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач-позивач ОСОБА_2 самочинно без згоди позивачки-відповідачки ОСОБА_1 - матері дитини змінив місце проживання дитини, тому, з огляду на зазначені правові норми, інший висновок суду про повернення дитини за її попереднім місцем проживання теж є обгрунтованим.
Як правильно вважав місцевий суд, для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала.
Тобто, положеннями вищевказаної статті встановлені правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини, якими є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно, при застосуванні вимог ст. 162 СК України доказуванню підлягає факт визначення місця проживання дитини та протиправність дій одного з батьків.
Щодо твердження відповідача-позивача, що він забрав сина проживати до себе за його бажанням, то воно не спростовує зазначеного висновку суду тому, що з огляду на норму ч.1ст. 160 СК України, для визначення місця проживання дитини, враховується думка малолітньої дитини, яка досягла віку 10 років. Вік малолітнього ОСОБА_3 - дев`ять років.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують рішення суду в цій його частині через те, що судом повно та всебічно встановлені обставини на які посилалися сторони, як на підстави своїх вимог і заперечень; застосований принцип верховенства права та враховані, в першу чергу інтереси малолітньої дитини.
       Безпідставними та такими, що суперечать оскаржуваному рішенню суду є твердження апелянта ОСОБА_2 , що суд не взяв до уваги Висновку експерта №5557/18-21 від 29.01.2019 року; пояснень малолітнього ОСОБА_6 ; експерта ОСОБА_4 . Ці доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів на власну користь.
Враховані судом першої інстанції і пояснення свідка ОСОБА_5 - практичного психолога КНЗ у якому навчається малолітній ОСОБА_3 , що видно, знову ж таки, з оскаржуваного рішення.
Так, у рішенні вказано, що свідок ОСОБА_5 - практичний психолог КНЗ «Козятинська загальноосвітня школа I-III ступенів №2» пояснювала в суді першої інстанції, що неповнолітній ОСОБА_3 , на початку навчання у першому класі мав підвищену тривожність через те, що батьки не могли знайти спільної мови у його вихованні та місці проживання. Коли дитина стала проживати з батьком, конфліктних ситуацій не спостерігалось. У хлопчика зменшилась тривожність, він став життєрадісним та має друзів; мама приходить до школи та цікавиться успішністю сина.
Разом з тим, на а/с 109 т.1 міститься Довідка про відвідування навчальних занять учнем 1-го класу ОСОБА_14 за підписом директора школи, і у ній зазначено, зокрема, що з 12.12.2017 року, за заявою батька, хлопчик став проживати з ним, ОСОБА_2 . З 15.12.2017 року до кінця семестру - 29.12.2017 року, Женя пропустив п`ять навчальних днів без поважних причин. З початку 2-го семестру - 15.01.2018 року ОСОБА_15 взагалі не ходив до школи до 19.03.2018 року. З 19.03.2018 року до 27.04.2018 року хлопчик відвідав школу лише 9 навчальних днів.
Цієї Довідки батько, відповідач-позивач у справі, нічим не спростував; плутався у поясненнях, розповідаючи, голослівно, що син хворів, а потім, що він не хотів ходити у школу.
Отже, з огляду на те, що коли дитина стала проживати з батьком, то майже не відвідувала школу, до пояснень свідка ОСОБА_5 , в їх частині, що коли дитина стала проживати з батьком, конфліктних ситуацій не спостерігалось і у хлопчика зменшилась тривожність, він став життєрадісним та має друзів, слід віднестися критично.
З огляду на вищевказані встановлені обставини у справі; на те, що Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016 року, яке набрало законної сили 06.09.2016 року, малолітнього сина  сторін - ОСОБА_3  залишено проживати з матір`ю -  ОСОБА_1 , а  з 12.12.2017 року, за заявою ОСОБА_2 на ім`я директора ЗОШ №2 останній, самочинно, без згоди позивачки-відповідачки ОСОБА_1 - матері дитини, змінив місце проживання дитини; що доводи ОСОБА_2 , як у його зустрічному позові так і у судових засіданнях про те, що під час проживання дитини з матір`ю, дитину били, не знайшли свого підтвердження у судових засіданнях; більше того, вони спростовуються постановою слідчого Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області про закриття кримінального провадження від 23.01.2018 року, якою кримінальне провадження, внесене до ЄДРД за №12017020170001233 від 13.12.2017 року по факту звернення ОСОБА_2 про побиття його малолітнього сина ОСОБА_3 , закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України; колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не доведено переваги батька перед матір`ю щодо місця проживання дитини та з висновком про відмову у задоволенні зустрічного позову про зміну місця проживання дитини.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться, знову ж таки, лише до переоцінки доказів та ніяким чином не спростовують рішення суду і у цій частині. 
Як слідує з цієї апеляційної скарги, скаржник ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції за первісним позовом лише в частині його задоволення і не оскаржує у частині відмовлених позовних вимог за первісним позовом. Ще він оскаржує дане рішення суду у частині зустрічного позову. 
Скаржник ОСОБА_1 оскаржує рішення місцевого суду лише в частині зустрічного позову, вважаючи, що судом допущено порушення норм процесуального права.
Відповідно до норми ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, Вінницький апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів переглядає справу саме у межах доводів поданих апеляційних скарг та вважає, що доводи апеляційної скарги скаржника ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не спростовують з уже зазначених підстав.
Щодо доводів апеляційної скарги скаржника ОСОБА_16 , то вони теж безпідставні так, як суперечать діючому законодавству, з огляду на наступне.
Як видно з Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2016 року , яке набрало законної сили 06.09.2016 року, цим рішенням було відмовлено ОСОБА_2 у його зустрічному позові про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, а у даному випадку ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом про зміну місця проживання малолітньої дитини, тому не відбулося порушення норми п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року - залишити без змін, в силу ст. ст. 375 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча суддя В.С. Марчук 

Судді М.В. Матківська 

В.В. Сопрун