Ухвала
25 березня2020 року
м. Київ
справа № 501/2701/16-ц
провадження № 61-4264ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 00054/RD про надання кредиту у вигляді 
не поновлюваної кредитної лінії, укладеного 06 березня 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк».
Позов обґрунтовано тим, що умови кредитного договору суперечать основним положенням Цивільного законодавства України. Жодних письмових повідомлень перед укладанням кредитного договору відповідачем надано не було, до позивача не було доведено необхідну обов`язкову інформацію, передбачену в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладанні оспорюваного договору позивач цілком довіряла банківським працівникам, як спеціалістам, оскільки не володіла спеціальними знаннями в галузі банківського права, проте, відповідач приховав від неї фактичні суми по кредиту. Вважала, що відповідач навмисно проігнорував вимоги частини другої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», не надавши необхідну інформацію, чим навмисно ввів її в оману щодо обставин, які мали істотне значення перед укладанням кредитного договору, зокрема не надав інформацію про повну вартість кредиту з детальним розписом загальної вартості кредиту. Відповідач тільки в липні 2009 року надав інформацію про розрахунок сукупної вартості кредиту, реальну процентну ставку та інші фінансові зобов`язання. Вважала, що дії відповідача цілком підпадають під ознаки частини першої статті 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо укладення правочину під впливом обману. В кредитному договорі була відсутня така істотна умова, як «ціна» кредитного договору, яка повинна складатися із сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов`язань, що суперечить статтям 203, 632, 638 
ЦК України та пункту 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову суди врахували, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконувала його тривалий період часу, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. Позивач не надала доказів на підтвердження умислу Банку на введення її у оману щодо обставин, які мають істотне значення та які могли перешкодити вчиненню правочину. Права позичальника, як споживача, при укладенні та виконанні договірного зобов`язання порушені не були, з умовами кредитного договору позичальник був ознайомлений, про що свідчить підпис ОСОБА_1  
03 березня 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року (повний текст складено 05 лютого 2020 року), в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
Як підставу для скасування оскаржуваних судових рішень зазначає те, що суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки відповідності змісту кредитного договору статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 203, 215 ЦК України. Крім того, суди залишили поза увагою відсутність в договорі умови такої як «ціна» кредитного договору, що передбачено нормами статті 632 ЦК України, яка повинна складатися з сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов`язань, що є ознаками невідповідності договору нормам статей 203, 632, 638 ЦК України, пункту 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 501/2701/16-ц.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.
Таким чином, доповнивши частину шосту статті 19 пунктом 5 згідно із Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IХ, законодавець відніс до категорії малозначних і справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має гарантувати право на остаточне та обов`язкове судове рішення. 
ОСОБА_1 подано позов про захист прав споживачів, шляхом визнання недійсним кредитного договору.
Отже для цілей ЦПК України, справа № 501/2701/16-ц належить до категорії малозначних.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
Наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України особою, яка подає касаційну скаргу, не доведено. Колегією суддів не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року в цивільній справі № 501/2701/16-ц.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта