Справа № 161/6817/19 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/376/20  Категорія: 53    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 березня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С.І.,
суддів - Данилюк В.А. Шевчук Л.Я., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», яке в подальшому змінило найменування на приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСК», звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивує тим, що між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №14197а5б від 01.09.2015 року, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Fiat Grande Punto», р.н.  НОМЕР_1 . 01.06.2016 року о 18.30 в м. Луцьк по вул. Карпенка Карого, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Fiat Grande Punto», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen Т4», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2080635 від 03.06.2016 року та умов договору страхування №14197а5б від 01.09.2015 року, розмір страхового відшкодування склав 46050, 55 грн., який був сплачений за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля згідно заяви страхувальника. На момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Volkswagen Т4», р.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» згідно полісу №АІ3003961. Вказаним полісом встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 50000,00 грн., франшиза - 500 грн. ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування і 18.10.2016 року було виплачено 24610,09 грн. Сума збитків, які не відшкодовані страховій компанії становлять 21440,46 грн.
Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 21440, 46 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та судовий збір в сумі 1921 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Позивач ПрАТ «Страхова компанія АРКС» подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає дане рішення ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що страхове відшкодування, виплачене за його заявою страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», де було застраховано цивільно - правову відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 , склало 24610, 09 грн відповідно до полісу АШ 3003961 та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля. Однак, позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 48082, 05 грн, що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ст. 22 ЦК України, ст. 1166 ЦК України, ст. 1192 ЦК України потерпілий має право на відшкодування шкоди в повному обсязі. Таким чином, відповідач має сплатити позивачу різницю між сумою вартості відновлювального ремонту, яка виплачена потерпілому та сумою відшкодування, що була сплачена страховою компанією відповідача. Сума, яку слід стягнути з відповідача складає 21440, 46 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Покликається на правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі № 6-2808цс15 відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу позивача. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 01.06.2016 року о 18.30 в м. Луцьк по вул. Карпенка Карого, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Fiat Grande Punto», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen Т4», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб.
Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України.
Як вбачається із матеріалів справи, автомобіль «Fiat Grande Punto», р.н. НОМЕР_1 застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №14197а5б від 01.09.2015 року.
Згідно рахунку-фактури №ПП-06/02 від 02.06.2016 року, ремонт пошкодженого автомобіля «Fiat Grande Punto», р.н. НОМЕР_1 складає 47050,55 грн.
Платіжним дорученням №246782 від 06.06.2016 року підтверджується, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплачено страхове відшкодування в розмірі 46050, 55 грн.
Із полісу серії АІ/3003961 від 29.01.2016 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Т4», р.н. НОМЕР_2 , застраховано ОСОБА_1 у ПАТ "Страхова компанія «Уніка». Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. Розмір франшизи - 500 грн.
Із претензії про регресні вимоги від 04.01.2019 року, адресованому ОСОБА_1 , вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в розмірі 24610,09 грн. та залишок боргу становить 21440,46 грн. 
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації.
Отже, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Вказані висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
З огляду на зазначене, покликання позивача на правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі № 6-2808цс15 відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована є безпідставними. Ототожнення потерпілої особи зі страховиком - суб`єктом підприємницької діяльності, у регресних правовідносинах не допускається і суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач не є потерпілою особою у правовідносинах, які склалися, а відтак і не має абсолютного права на відшкодування шкоди в порядку регресу.
Суд першої інстанції на підставі правильно застосованих норм матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика винуватця ДТП, а тому у відповідача ОСОБА_1 не виникло обов`язку відшкодування шкоди потерпілому і колегія суддів погоджується з такими висновкасми суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий
Судді: